Провадження №2-1/15
В справі № 760/6425/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ заочне /

19 червня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

при секретарі - Боровик О. О., Носачову А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_2, 3-і особи: Моторне /транспортне/ страхове бюро України, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач у березні 2013 року звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача - ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 49 000 грн. страхового відшкодування, з відповідача ОСОБА_2 29 847 грн. 86 коп. відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а також 1 000 грн. франшизи, 170 грн. витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, 4 000 грн. витрат на правову допомогу, пов'язану з підготовкою та супроводом досудового та судового процесу, а також 55 951 грн. моральної шкоди

Посилається на те, що 25 листопада 2012 року близько 15 год. 30 хв. на Жулянському шляхопроводі в напрямку вул. Трублаїні в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_2, та автомобіля «Нісан» д.н.з. НОМЕР_3, під його керуванням.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_2, що підтверджується постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2012 року у справі № 3-10940 про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано матеріальних збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу «Ніссан» д.н.з. НОМЕР_3.

Відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/ 0047096 від 03 січня 2012 року у відповідача - ПрАТ «Українська охорона-страхова компанія».

За вказаним Полісом та у відповідності до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб встановлено в сумі 50 000,00 грн. та франшиза в розмірі 1 000,00 грн.

11 січня 2013 року з метою отримання страхового відшкодування, завданих знищенням транспортного засобу, ним були надані відповідачу - ПрАТ «Українська охорона-страхова компанія» усі наявні документи, необхідні для визначення розміру завданого збитку та суми страхового відшкодування.

02 січня 2013 року за його ініціативою незалежним експертом ФОП ОСОБА_6 було проведено огляд автомобіля Nissan Note, д.н. НОМЕР_3, на який було запрошено як представника відповідача ПрАТ «Українська охорона-страхова компанія», так і представника відповідача ОСОБА_2.

За результатами огляду транспортного засобу 21 січня 2013 року було складено Звіт № 09/01/13 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 112 722 грн. 70 коп., що відповідає вартості самого транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

З метою визначення різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП оцінювачем ОСОБА_6 на підставі проведеного огляду було виконано Звіт № 09/01/13 від 21 січня 2013 року про оцінку утилізаційної вартості аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), відповідно до якого утилізаційна вартість аварійно пошкодженого транспортного засобу складає 33 874 грн. 84 коп.

Оскільки відповідачем - ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» його не було повідомлено ні про рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату, ні про відмову у здійсненні страхового відшкодування, 19 лютого 2013 року ним було повторно направлено звернення з вимогою письмово повідомити про прийняте рішення.

Враховуючи те, що регламентна виплата відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» складає лише 49 000 грн., вважає, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню 29 847 грн. 86 коп. у відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а також 1 000 грн. франшизи, 170 грн. витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП, 4 000 грн. витрат на правову допомогу, пов'язану з підготовкою та супроводом досудового та судового процесу, а також 55 951 грн. моральної шкоди, пов'язаної зі стражданнями внаслідок знищення ТЗ, а також стражданнями, що полягали у порушенні звичайного способу життя, негативного впливу на стан його здоров'я.

Зазначену суму моральної шкоди обґрунтовує тим, що одразу після ДТП відповідачем ОСОБА_2 було написано розписку про виплату йому 7 000 дол. США у якості моральної компенсації.

Так як відповідачами не було відшкодовано ні матеріальної шкоди, ні моральної, просить позов задовольнити.

23 квітня 2013 року та 03 червня 2013 року представник позивача одночасно уточнив та збільшив розмір позовних вимоги і просить стягнути додатково з відповідача ОСОБА_2 1 200 грн. за підготовку Звіту № 09/01/13 від 21 січня 2013 року про оцінку утилізаційної вартості ТЗ та з відповідача - ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» пені у розмірі 1 248 грн. 49 коп., 1 331 грн. 73 коп. упущеної вигоди та 249 грн. 70 коп. річних.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився.

Відповідач ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» свого представника в судове засідання також не направив.

Про дату та час судового засідання відповідачі неодноразово повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч.1 ст.76 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставили.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Треті особи в судове засідання також не з'явилися. Направили до суду пояснення, якими проти позову не заперечують та просять розглядати справу в їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 листопада 2012 року близько 15 год. 30 хв. на Жулянському шляхопроводі в напрямку вул. Трублаїні в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля «Нісан» д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням позивача.

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_2, що підтверджується постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2012 року у справі № 3-10940.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано матеріальних збитків пошкодженням транспортного засобу «Ніссан» д.н.з. НОМЕР_3.

На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована, згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/ 0047096 від 03 січня 2012 року, укладеному між власником транспортного засобу ОСОБА_3 та відповідачем - ПрАТ «Українська охорона-страхова компанія».

Ліміт відповідальності за Полісом становить 50 000 грн. та 1000 грн. франшизи.

/а. с. 13 - 14/

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах, визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Ст. 6 зазначеного Закону визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву та інші документи, передбачені п. 35.2 ст. 35 Закону. У заяві, зокрема, мають міститися: розмір шкоди, обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу та докази, що підтверджують її, відповідно до законодавства.

02 січня 2013 року за ініціативою позивача ФОП ОСОБА_6 було проведено огляд автомобіля Nissan Note, д.н. НОМЕР_3, за результатами якого 21 січня 2013 року було складено Звіт № 09/01/13 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу.

За даним Звітом вартість матеріального збитку становить 112 722 грн. 70 коп., що відповідає вартості самого транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

З метою визначення різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП оцінювачем ОСОБА_6 на підставі проведеного огляду було виконано Звіт № 09/01/13 від 21 січня 2013 року про оцінку утилізаційної вартості аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), відповідно до якого утилізаційна вартість пошкодженого транспортного засобу складає 33 874 грн. 84 коп.

/а. с. 16 - 22; 47-52/

11 січня 2013 року позивач звернувся до ПрАТ «Українська охорона-страхова компанія» та надав документи, необхідні для визначення розміру завданого збитку та виплати страхового відшкодування.

Листом від 10 квітня 2013 року на повторне звернення позивача йому було повідомлено, що згідно примірника Поліса №АВ/0047096, що знаходиться у ПрАТ «Українська охорона-страхова компанія», відповідальність відповідача ОСОБА_2 не застрахована, а автомобіль, яким він керував під час дорожньо-транспортної пригоди, не є забезпеченим нею транспортним засобом.

В зв»язку з цим ПрАТ «Українська охорона-страхова компанія» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про визнання Полісу на ім»я 3-ї особи ОСОБА_3, за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1,яким у момент ДТП керував відповідач ОСОБА_2, недійсним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 було придбано автомобіль «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1 у третьої особи - ОСОБА_4 разом зі Свідоцтвом про державну реєстрацію, дорученням та договором страхування, і даний автомобіль є забезпеченим транспортним засобом за Полісом №АВ/0047096.

/а. с. 121; 226 - 230/

Відповідно до положень п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засоби до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п. 36.2. ст.36 цього Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Ст. 12 даного Закону визначено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Судом встановлено, що до цього часу страхове відшкодування позивачу не виплачене, а тому його вимоги є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 992 ЦК України та ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період, за який нараховується пеня.

За правилами ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При зверненні до суду позивачем надано розрахунок пені та річних, який перевірено судом.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідачі, належно повідомлені про час розгляду справи, своїм правом не скористалися, проти вимог позивача заперечень не подали і наявність боргових зобов»язань перед позивачем не спростували.

За таких обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум, доведеним.

Враховуючи викладене вище, з відповідача ПрАТ «Українська охорона-страхова компанія» на користь позивача підлягає стягненню 49 000 грн. страхового відшкодування, 1 248 грн. 49 коп. пені, 249 грн. 70 коп. річних та 170 грн. вартості евакуації транспортного засобу з місця ДТП відповідно до п.30.2 ст.30 Закону.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача

ПрАТ «Українська охорона-страхова компанія» упущеної вигоди, суд виходить з наступного.

За правилом ч.2 ст. 22 ЦК України, якою врегульоване питання відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Враховуючи положення ст. 623 ЦК України при застосуванні цієї норми необхідно встановити як розмір упущеної вигоди виходячи з розміру доходу, який би позивач міг реально одержати за звичайних обставин у разі своєчасного отримання ним коштів від боржника, так і реально вжиті позивачем заходи для його отримання.

При цьому при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов»язок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на позивача.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було б порушено, а також причинний зв»язок між цією шкодою та діями відповідача, в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається на позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов»язання, доказується кредитором.

Будь-яких доказів наявності упущеної вигоди внаслідок дій відповідача останній суду не надав.

Виходячи з цього, ненадання позивачем доказів своїм вимогам цій частині,суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в цій частині.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 1194 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню 31 017 грн. 86 коп. відшкодування матеріальної шкоди (112 722 грн. 70 коп. - 33 874 грн. 84 коп. - 49 000 грн.) та 1 000 грн. франшизи.

Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд вважає неналежним обґрунтування позивачем заподіяння йому моральної шкоди розпискою, наданою відповідачем ОСОБА_2 після ДТП, а тому, оцінюючи розмір моральних страждань позивача, враховуючи засади розумності та справедливості, приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 гривень.

Відповідно до ч. 1. ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч. 3 п. 2 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Так, правова дорогам позивачу надавалася відповідно до Договору №0109/0113 про надання юридичних послуг від 09 січня 2013 року.

Згідно з Актом прийому-передачі наданих послуг від 15 березня 2013 року за цим Договором та копією квитанції №N145B33639, позивачем було сплачено за надані йому послуги 4000 грн.

За наданими до суду матеріалами, актами виконаних робіт, журналами судових засідань, позивачу надавалися послуги в вигляді складання позовної заяву, консультацій, підготовка документів до суду, а також участь представника в судових засіданнях при розгляді справи в часовому вимірі на протязі 1 год. 47 хв.

Сума витрат на правову допомогу була визначена угодою, з урахуванням дій, пов'язаних із складенням процесуальних документів, участі у судових засіданнях.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів пропорційно задоволених позовних вимог 3 502, 60 гр. витрат на правову допомогу /2 650 грн. за Актом (консультація; підготовка повного пакету документів, необхідних для подачі позову; підготовка позовної заяви) та 852 грн. 60 коп. за участь представника позивача у судових засіданнях (487 грн. 20 коп. х 1 год. 47 хв.)/.

Крім того, позивачем були понесені витрати на визначення матеріального збитку в розмірі 1200 грн., а також сплачено при зверненні до суду 1399 грн. 69 коп. судового збору.

Виходячи з цього та з розміру задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат відповідно: з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 3287 грн. 43 коп. /506 грн. 68 коп. судового збору, 709 грн. 59 коп. вартості дослідження та 2071 грн. 16 коп. витрат на праву правову допомогу/, та ОСОБА_2 2272 грн. 03 коп. /1431 грн. 44 коп. правової допомоги, 350 грн. 18 коп. судового збору та 490 грн. 41 коп. вартості експертного дослідження/.

Керуючись ст.ст.22 ч.2, ч.ч.1,2 ст.23, 526, 527, 530,623,979, 992, 1166,1167, ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України, ст. ст. 22, 30, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 3, 4, 10, 11, 27-30, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 49000,00гр. страхового відшкодування, 1248, 49 гр. пені, 249, 70 гр. річних, 170, 00 гр. вартості евакуації транспортного засобу з місця ДТП та 3287, 43 гр. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 31 017, 86 гр. в відшкодування матеріальної шкоди, 1000,00 гр. франшизи, 3000,00 гр. в відшкодування моральної шкоди та 2272, 03 гр. судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: