Кодимський районний суд Одеської області
____________________________________________________________ Справа № 503/1164/15-ц
Провадження №2/503/440/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року м.Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодима Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 16 червня 2015 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримала та пояснила, що шлюб із ОСОБА_2 вона уклала 06 серпня 2010 року в Першому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Від цього шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відносини з відповідачем не склалися, взагалі припинились через відсутність між ними взаємоповаги, взаєморозуміння та будь-яких почуттів. Сторони проживають окремо, відносин між собою не підтримують, примирення не можливе. З цих підстав просила свій позов задовольнити та після розірвання шлюбу залишити прізвище «Прокопчук».

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав повністю та підтвердив неможливість збереження сімї, просив шлюб розірвати.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані ними докази та матеріали цивільної справи, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону і не порушує прав і інтересів сторін та третіх осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, укладеному та зареєстрованому 06 серпня 2010 року в Першому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №06, що, крім пояснень сторін, підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД №130623, виданим 06 серпня 2010 року вказаним відділом РАЦС.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Судом на підставі пояснень сторін встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не спілкуються, не підтримують між собою ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сімю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сімю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Стосовно визначення місця проживання неповнолітньої дитини, суд приходить до такого висновку.

Сторони погодили що дитина буде проживати з позивачем. Такий спосіб вирішення спору не суперечить закону, не порушує законних інтересів сторін та дитини, оскільки згідно з п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати неповнолітня дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обовязків батьків щодо дитини, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладений та зареєстрований 06 серпня 2010 року в Першому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №403, - розірвати.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір"ю - ОСОБА_1.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача ОСОБА_1 залишити "Прокопчук".

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сопільняк О.М.