У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Черненко В.А., Журавель В.І., Лесько А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - відділ громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, про усунення перешкод у здійсненні права власності та зняття з реєстрації; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: відділ громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсними довіреності, дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, договорів купівлі-продажу квартири, усунення перешкод у користуванні житлом, вселення, виселення та зняття з реєстраційного обліку за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2010 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2005 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила зобов'язати усунути перешкоди у здійсненні нею права власності відносно квартири АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_5, скасувавши його реєстрацію та зобов'язати відділ громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві скасувати реєстрацію ОСОБА_5 у вищевказаній квартирі.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, яку вона придбала 1 серпня 2005 року. Зазначала, що у спірній квартирі не проживає, але зареєстрований відповідач.

ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсними: довіреність від 1 липня 2004 року, посвідчену державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Борисовою С.О., зареєстровану в реєстрі за № 6-1337, про уповноваження ОСОБА_7 приватизувати належну йому квартиру; дублікат свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та розпорядження відділу приватизації Деснянської районної державної адміністрації м. Києва від 2 серпня 2008 року № 7942-38-Д про видачу дублікату вказаного свідоцтва про право власності на квартиру; договір купівлі-продажу від 31 серпня 2004 року, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Гавриловою О.В., реєстровий № 2у-1846, за яким він продав, а ОСОБА_6 купив спірну квартиру; нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 1 серпня 2005 року, посвідчений державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Демчик В.В., реєстровий № 1-2036, за яким ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_4 купила спірну квартиру та виселити останню із вказаної квартири.

В обґрунтування позову посилався на те, що він не надавав довіреність від 1 липня 2004 року і не уповноважував ОСОБА_7 бути його представником в органі приватизації з питань приватизації квартири АДРЕСА_1, оскільки квартиру приватизував ще у 1998 році. Вказану квартиру він нікому не продавав.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2010 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 у користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання відділу громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві зняти з реєстрації у вказаній кватирі ОСОБА_5

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 48 Закону України «Про власність», абзац перший резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: «Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково».

Рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання відділу ГІРФО Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти з реєстрації в зазначеній квартирі ОСОБА_5 скасовано, у зв'язку з чим абзац третій резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: «Усунути перешкоди ОСОБА_4 в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1, скасувавши реєстрацію ОСОБА_5 у вказаній квартирі. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити»

В іншій частині рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову в частині, яка не скасована та не змінена апеляційним судом, та апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, правильно встановили характер спірних правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішили спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди дійшли вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_4 та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, оскільки договір купівлі - продажу від 31 серпня 2004 року укладався ОСОБА_5 особисто, а не через представника, тобто відсутні підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними. Натомість право власності є непорушним і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині, яка не змінена та не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2010 року в частині, яка не змінена та не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І. Журавель

А.О. Лесько