Справа № 676/1909/14-ц
Номер провадження 2/676/10/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И .

28 вересня 2015 року.

Кам»янець-Подільський міськрайоннний суд Хмельницької області :

в складі : головуючої судді - Семенюк В.В.

при секретарі - Стецюк - Стебницькій Н.С.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам»янці-Подільському цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» про поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Державного концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» про поновлення на роботі на посаді директора, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, нарахування та виплату лікарняних по листкам непрацездатності.

В суді представник позивача, уточнивши позовні вимоги, просить поновити строк звернення позивача до суду, поновити ОСОБА_4 на посаді директора Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» з 07.05.2013 року , стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

В обгрунтування позову представник позивача вказує, що з 15.07.2010 року, відповідно до наказу Міністерства промислової політики України №81-д, на ОСОБА_4 було покладено виконання обов»язків директора ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки». 27.07.2012 року, відповідно до наказу ДП «Укроборонпром» за №114-к, позивача було призначено з 27.07.2012 року директором ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки». Підставою для видання наказу був контракт за № 76К/12 від 27.07.2012 року. З 22.04.2013 року по 29.05.2013 року позивач перебував на лікарняному, після виходу з якого його не було допущено до роботи і в усній формі повідомлено, що згідно наказу ДП «Укроборонпрому», він звільнений з роботи з 07.05.2013 року та на його посаду призначено іншого виконуючим обов»язків директора підприємства. Лише 31.01.2014 року позивачу видали трудову книжку та надали копію наказу за №59-к від 30.04.2014 року про його звільнення з роботи за п.6 ст. 36 КЗпП України з підстав відмови працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом із підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи, у зв»язку із зміною істотних умов праці, у зв»язку з тим, що ним не було підписано контракт за № 76К/12 від 27.07.2012 року.

Своє звільнення вважає незаконним і тому звернувся до суду. До суду звернувся своєчасно 28.02.2014 року, у відведений законом місячний строк з дня отримання копії наказу про звільнення та трудової книжки. 03.03.2014 року помилково, від його імені свідком ОСОБА_5 в суд була направлена заява про залишення позову без розгляду. Повернувшись із Києва ОСОБА_4 повторно 05.03.2014 року подав позов до суду. Просить поновити строк звернення до суду, оскільки він не мав наміру його порушувати та залишати позов без розгляду.

Щодо незаконності підстав звільнення з роботи пояснює, що лише в ході розгляду справи з доводів відповідачів стало відомо, що підставою звільнення стала нібито його відмова 13 березня та 02 квітня 2013 року, в приміщенні ДП «Укроборонпром», підписати котракт за № 76К/12 від 27.07.2012 року на роботу директором ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки», але контракт за № 76К/12 від 27.07.2012 року , укладений терміном дії до 27.07.2015 року та підписаний обома сторонами, став підставою для видання наказу ДП «Укроборонпрому» за №114-к від 27.07.2012 року, яким позивача було призначено з 27.07.2012 року директором ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки». У період з 27.07.2012 року по 30.04.2013 року він працював на посаді директора і отримував відповідну заробітну плату. Тому, вказана підстава його звільнення є незаконною, оскільки протирічить наказу про призначення ОСОБА_4 на посаду директора. Крім того, його звільнили у період непрацездатності, так як він перебував на лікарняному з 30.04.2013 року по 25.05.2013 року.

Представник позивача просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.05.2013 року по 30.05.2014 року та з 01.06.2014 року по 26.07.2015 року , всього розмір компенсаціїї за час вимушеного прогулу становить 245 424,84 грн.

Просить стягнути моральну шкоду, пов»язану із незаконним звільненням, пережитими душевними стражданнями та намаганням віднайти додаткові зусилля для організації свого життя та життя його родини, у розмірі 20 000 грн.

Представники відповідачів позов у суді не визнали і просили відмовити, обгрунтовуючи це тим, що ОСОБА_4 надав суду сфальсифіковану ним копію контракту за №76 К/12 від 27 липня 2012 року строком дії до 27 липня 2015 року, підписану обома сторонами, у зв»язку з чим просили суд про повторну судово-технічну експертизу. Не заперечують, що ОСОБА_4 було звільнено 7.05.2014 року з посади директора за те, що той не підписав контракт за №76К/12 від 27 липня 2012 року строком дії до 27 липня 2013 року, який став підставою для його призначення директором, згідно наказу №114-к від 27.07.2012 року. Вважають, що позивач контракт не підписував, про що сам заявляв у суді, а директором з 27.07.2012 року по 30.04.2013 року він працював формально і зарплату директора не отримував.

Крім того, заявили клопотання про відмову у позові, у зв»язку із пропущеним місячним строком звернення до суду, а саме з 24 травня 2013 року, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про своє звільнення, оскільки ОСОБА_4 відмовився 24 травня 2013 року розписатися про те, що він ознайомлений з наказом про своє звільнення, посилаючись на свідка ОСОБА_6, яка підписала акт про відмову від підпису. ОСОБА_4 пропустив місячний строк звернення до суду і з того часу, коли 31.01.2014 року офіційно отримав трудову книжку та наказ про своє звільнення, оскільки його позовна заява була залишена без розгляду, а потім подана в суд другий раз 05.03.2014 року.

Заслухав представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав.

Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_4, з 15.07.2010 року, відповідно до наказу Міністерства промислової політики України №81-д від 14.07.2010 року, на ОСОБА_4 покладено виконання обов»язків директора ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки».

З 27.07.2012 року, відповідно до наказу ДП «Укроборонпром» за № 114-к від 27.07.2012 року ОСОБА_4 призначено директором ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки». Підставою для видання вказаного наказу став контракт за № 76К/12 від 27.07.2012 року.

З 07.05.2013 року, відповідно до наказу ДП «Укроборонпром» за № 59-к від 30.04.2013 року ОСОБА_4, директора Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки», звільнено з роботи за пунктом 6 статті 36 КЗпП України, у зв»язку із не підписанням ним контракту за № 76К/12 від 27.07.2012 року.

З 22.04.2013 року по 29.05.2013 року позивач перебував на лікарняному, після виходу з якого його не було допущено до роботи.

31.01.2014 року позивачу видали трудову книжку та надали копію наказу за № 59-к від 30.04.2014 року про його звільнення з роботи за п.6 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України - підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством , установою,організацією, а також відмова від продовження роботи у зв»язку із зміною істотних умов праці.

ОСОБА_4 07.05.2013 року звільнено з роботи з посади директора Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» за п.6 ст. 36 КЗпП України з підстав його відмови підписати контракт за № 76К/12 від 27.07.2012 року на призначення його на посаду директора ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки», який укладався між ОСОБА_4 та ДП «Укроборонпром».

Суд вважає, що вказане звільнення є незаконним, оскільки накази про призначення і звільнення ОСОБА_4 з роботи протирічать один одному.

Відповідно до наказу ДП «Укроборонпром» за №114-к від 27.07.2012 року ОСОБА_4 призначено директором ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» і підставою для видання вказаного наказу став Контракт за № 76К/12 від 27.07.2012 року на призначення його на посаду директора, укладений і підписаний обома сторонами, що підтверджується завіреною копією Контракту за № 76 К/12 від 27.07.2012 року строком дії до 27 липня 2015 року, дійсність якого підтверджена висновками судово-технічної експертизи, згідно Акту № 6147/6148/15-33 здачі-приймання висновку судового експерта від 29.05.2015 року. Крім того, вказаний наказ не був скасований підприємством, в разі не підписання ОСОБА_4 Контракту. Більш того, ОСОБА_4 у період з 27.07.2012 року по 30.04.2013 року працював на посаді директора, отримував відповідно заробітну плату і був звільнений з посади директора 07.05.2013 року, внаслідок неукладеного Контракту, що підтверджується Довідкою ДП НТМ «Завод точної механіки» про нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_4 за №05-487 від 14.04.2014 року та копією табеля обліку робочого часу, в якому зазначено суму посадового окладу директора в розмірі 4149 грн., який співпадає із розміром посадового окладу, зазначеного в Контракті ( т.1, а/с 151-161). Тому, вказана підстава звільнення є незаконною, оскільки протирічить наказу про призначення ОСОБА_4 на посаду директора.

Крім того, ОСОБА_4 звільнили у період його непрацездатності, так як він перебував на лікарняному з 30.04.2013 року по 25.05.2013 року.

Клопотання відповідачів, щодо пропущеного строку звернення ОСОБА_4 до суду, задоволенню не підлягає, оскільки судом встановлено, що позивач звертався до суду двічі: перший раз - своєчасно 28.02.2014 року, у відведений законом місячний строк з дня отримання копії наказу про звільнення та трудової книжки, а саме 31.01.2014 року, про що не заперечують сторони, повторно він звернувся 05.03.2014 року. Враховуючи пояснення свідка ОСОБА_5, суд вважає причини пропуску поважними та поновлює пропущений строк, внаслідок його малозначності і не приймає до уваги пояснення відповідачів та свідчення ОСОБА_6 в суді, яка заочно підписала акт від 24 травня 2013 року про відмову ОСОБА_4 від підпису про те, що той ознайомлений з наказом про своє звільнення.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи , але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Тому, задовільняючи позов про скасування наказу про звільнення ОСОБА_4, суд задовільняє позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.05.2013 року по 30.05.2014 року та з 01.06.2014 року по 26.07.2015 року у розмірі 245 424,84 грн. із відрахуванням в дохід держави доходів фізичних осіб та інших обов»язкових платежів, оскільки з грудня 2014 року справа неодноразово відкладалась за клопотанням відповідачів.

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.05.2013 року по 30.05.2014 року складає : відповідно до довідки ДП НТМ «Завод точної механіки» про нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_4 за №05-487 від 14.04.2014 року - 456,18 грн. середньоденна заробітна плата Х 250 робочих днів, що складає 114045,00 грн. та з 01.06.2014 року по 26.07.2015 року ( 456,18 Х 288 робочих днів), що складає 131379,84 грн., загальний розмір компенсаціїї за час вимушеного прогулу становить 245 424,84 грн.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що внаслідок незаконного звільнення порушено права ОСОБА_4, що призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків, що вимагали від нього додаткових зусиль для організаціїї свого життя, моральна шкода підлягає стягненню у розмірі 10000 грн. і тому позов в цій частині підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 213, 215, 367 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Скасувати наказ № 59-К від 30.04.2013 року про звільнення з роботи ОСОБА_4, як незаконний та поновити його на роботі на посаді директора Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки»

з 07.05.2013 року .

Стягнути з Державного концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» ( юридична адреса : м. Кам»янець- Подільський вул. Годованця , 28, ) на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.05.2013 року по 26.07.2015 року у розмірі 245 424,84 грн. із відрахуванням в дохід держави доходів фізичних осіб та інших обов»язкових платежів.

Стягнути з Державного концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» ( юридична адреса : м. Кам»янець- Подільський вул. Годованця , 28, ) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ДРФО НОМЕР_1, - 10 000 (дес»ять тисяч грн.) 00 коп. моральної шкоди .

Стягнути з Державного концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» ( юридична адреса : м. Кам»янець- Подільський вул. Годованця , 28, ) на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення про поновлення на роботі на посаді

директора Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної

механіки» ОСОБА_4 .

В решті позовних вимог - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу в апеляційний суд Хмельницької області через Камянець-Подільський міськрайонний суд на протязі 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кам"янець-Подільського міськрайонного суду : Семенюк В.В.