27 жовтня 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Чередник В.Є.,
при секретарі Недосєкіній В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 третя особа ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , третя особа Київський РВ Державної міграційної служби ГУ МВС України в Харківській області про усунення перешкод в розпорядженні власністю, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації ,-
13 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила усунути перешкоди в розпорядженні своєю власністю - будинком № 17 по вул. Шаляпіна в м. Харкові, шляхом визнання, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 втратившими право користування житловим будинком № 17 по вул. Шаляпіна в м. Харкові та зняття ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з реєстрації у вказаному будинку в Київському РВ Державної міграційної служби ГУ МВС України в Харківській області.
Позивачка надала письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідачі в судове засідання повторно не з'явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку за місцем реєстрації - судовими повістками, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.
Представник третьої особи в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку судовими повістками , заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 11 лютого 2000 року, посвідченого державним нотаріусом 8-ої Харківської державною нотаріальною конторою , № 3-154, зареєстрованого за ОСОБА_1 на праві власності 11 грудня 2000 року в КП «Харківське міське БТІ», р. №3584, їй належить житловий будинок №17 з надвірними спорудами по вул. Шаляпіна в м. Харкові.
У вказаному будинку зареєстровані та постійно проживає ОСОБА_1 - позивач у справі, її син ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_6 та їх донька ОСОБА_7.
В серпні та вересні 2004 році, у належному позивачці будинку, за проханням своїх знайомих, відповідачів ОСОБА_3, її чоловіка ОСОБА_4 та їх сина ОСОБА_4 ОСОБА_8 Л.Ю. дозволила їм зареєструватися у належному їй будинку, на час поки вони найдуть роботу та придбають власне житло для проживання. Оскільки вони були у дружніх стосунках, а вони приїхали із Беларусії, не мали постійного місця проживання, ОСОБА_1 дала згоду на їх реєстрацію у своєму будинку та тимчасове проживання.
На протязі чотирьох місяців відповідачі проживали у її будинку, а в кінці грудня 2004 року забрали свої речі і виїхали із будинку, пообіцяв знятися з реєстраційного обліку у її будинку. Потім ОСОБА_1 стало відомо, що вони виїхали із Харкова до Біларусії.
З кінця грудня 2004 року відповідачі не проживають у належному позивачці будинку,не користуються ним, ніякої хазяйської турботи не проявляють,витрати повязані з оплатою житлового приміщення та комунальних послуг не сплачують. Ніякого майна, належного відповідачам в будинку немає, ніякої участі в утриманні будинку вони не приймають.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном.
Реєстрація відповідачів у належному позивачці будинку позначається на її матеріальному стані, так як я пенсіонерка, пенсія у неї мінімальна, тому їй важко сплачувати комунальні послуги, у тому числі і за відповідачів, а також вона не може розпорядитися своєю власністю на свій розсуд.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно до ст. 72 ЖК України у визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
На теперішній час місце знаходження відповідачів позивачці невідоме. Вони не проживають в її будинку.
Тому позивачка просить суд усунути перешкоди в розпорядженні правом власності своїм будинком, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком № 17 по вул. Шаляпіна в м. Харкові.
Згідно ст. 72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни.
Стаття 150 ЖК України говорить про те, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Стаття 107 ЖК України, яка регулює східні правовідносини, передбачає, що у випадку вибуття наймача і членів його сім'ї на інше місце помешкання, вони втрачають право користування житловим приміщенням з дня вибуття.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути припинення дії, яка порушує право.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачі, які є власниками квартири, не можуть в повній мірі реалізувати своє право власності, користуватися та розпоряджатися нею, тому що в ній до цього часу зареєстрований відповідач, який протягом тривалого часу у спірній квартирі не проживає.
Суд вважає за можливе усунути перешкоди в користуванні позивачки належною їй власністю, визнати відповідачей такими, що втратили право користування будинком.
Разом з тим, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації такої особи компетентним органом відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Так, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється протягом семі днів на підставі у тому числі, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Тобто, рішення суду про визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття їх з реєстрації за спірною адресою відповідним територіальним органом ДМС України в Харківській області.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині позбавлення права користування житловим приміщенням обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ст.88 ЦПК України відповідачі на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10,11, 88, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.391 ЦК України, ст..ст. 72, 107, 150 ЖК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1 на будинок № 17 по вул. Шаляпіна у м. Харкові, визнавши ОСОБА_3 /10.05.1962 р.н./, ОСОБА_4 /06.09.1966 р.н./, ОСОБА_5 /07.04.1988 р.н./ такими, що втратили право користування будинком №17 в по вул. Шаляпіна у м. Харкові.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір з ОСОБА_3 /10.05.1962 р.н./, ОСОБА_4 /06.09.1966 р.н./, ОСОБА_5 /07.04.1988 р.н./ по 81 грн. 20 коп. з кожного.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Київського районного суду м. Харкова апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ