Справа № 127/1340/15-ц
Провадження № 2/127/1696/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 за участю третьої особи без самостійних вимог приватного підприємства «Бокуд» про усунення перешкод в користуванні приміщенням загального користування, знесення самочинного будівництва та приведення будинку до попереднього стану, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору приватного підприємства «Бокуд» про усунення перешкод в користуванні приміщенням загального користування, знесення самочинного будівництва та приведення будинку до попереднього стану, який в процесі судового розгляду уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач являється власником квартири №47 у будинку №28, який розташований по вул. Ватутіна в м. Вінниці, що підтверджуються довідкою №3 від 26.08.1997 року та реєстраційним свідоцтвом від 24.10.1997 року.

Відповідач по справі, яка являється власницею квартири АДРЕСА_1, самовільно змінила конструктивні елементи будинку, тамбуру та коридору загального користування на третьому поверсі у підїзді, встановивши тамбурну перегородку в тамбурі квартир №47 та №48 в будинку №28 по вул. Ватутіна в м. Вінниці, яка виконана із горючого матеріалу (фанери) та є небезпечною для використання; виконавши надбудову у вигляді бетонної плити з врізанням в капітальну (несучу) стіну будинку на рівні третього поверху із цегляною кладкою на ній (балкон), що висить над входом у підїзд та затемнює сходові клітини, якою відповідач збільшила простір своєї квартири та порушила несучі конструкції будинку; встановивши вхідні двері квартири №48, які відчиняються зовні та заважають позивачу відчиняти безперешкодно двері її квартири; встановивши балку (перекриття), яку виконала відповідач безпосередньо над головою, над входом у тамбур загального користування квартир №47 та №48; встановивши стіну будинку в тамбурі квартир №47 та №48, за рахунок якої збільшено простір її квартири №48 і звужено ширину тамбуру до 1,24 м. Окрім того, відповідачем самоправно встановлено шафу для взуття у тамбурі загального користування, чим додатково звузила вказаний тамбур загального користування до 0,95 м., тоді як ширина його повинна становити 1,5 м.

Таким чином, позивач стверджує, що відповідач, виконавши зазначені роботи по самовільному переплануванню будинку, порушила право позивача на безперешкодне користування тамбуром загального користування, порушила право позивача на нормальне користування коридором загального користування, який взагалі не освітлюється природним освітленням та не провітрюється, порушила санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку.

А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила зобовязати відповідача знести самочинне будівництво, виконане нею в будинку №28 по вул. Ватутіна в м. Вінниці, а саме: демонтувати тамбурну перегородку в тамбурі квартир №47 та №48 в будинку №28 по вул. Ватутіна в м. Вінниці; надбудову у вигляді бетонної плити з врізанням в капітальну (несучу) стіну будинку на рівні третього поверху із цегляною кладкою на ній (балкон); вхідні двері квартири №48, які відчиняються зовні; балку (перекриття), яку виконала відповідач безпосередньо над входом у тамбур загального користування квартир №47 та №48; стіну будинку в тамбурі квартир №47 та №48, за рахунок якої збільшено простір квартири №48 і звужено ширину тамбуру до 1,24 м. та встановити несучу стіну відповідно до поетажного плану; зобовязати відповідача прибрати шафу з тамбуру загального користування, встановленому біля квартир №47 та №48 у будинку №28 по вул. Ватутіна в м. Вінниці; стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. та витрат щодо сплати судового збору у розмірі 343,60 грн.

В судовому засіданні представники позивача за довіреністю ОСОБА_1 та адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору ПП «Бокуд» до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач являється власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджуються довідкою ВКП «Бокуд» №3 від 26.08.1997 року та реєстраційним свідоцтвом КП «ВООБТІ» від 24.10.1997 року (а.с.9, 10).

Натомість, відповідач являється власником квартири АДРЕСА_3, що сторонами не заперечувалось.

Вищезазначений будинок №28 по вул. Ватутіна в м. Вінниці являється кооперативним, а тому сторони по справі окрім того, що являються власниками квартири, являються також співвласниками даного будинку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем по справі в приміщенні спільного користування на сходовому майданчику встановлено тамбурну перегородку в тамбурі квартир №47 та №48 в будинку №28 по вул. Ватутіна в м. Вінниці.

Окрім того, відповідачем самоправно встановлено шафу для взуття у тамбурі загального користування.

А тому, 20.06.2014 року ПП «Бокуд» відповідачу було надано припис з вимогою до 30.06.2014 року виконати демонтаж влаштованого тамбуру та прибрати шафу (а.с.19).

Проте, у звязку з тим, що відповідач усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно самовільно встановила тамбурну перегородку та шафу в місці загального користування між квартирами №47 та №48 по вул. Ватутіна в м. Вінниці, не передбачаючи можливості настання шкідливих наслідків, порушила правила користування жилими будинками і жилими приміщення та не виконала вимоги припису від 20.06.2014 року, відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення, в результаті розгляду якого адміністративною комісією при виконавчому комітеті Вінницької міської ради 03.03.2014 року винесено постанову №715 у справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за статтею 150 КУпАП та накладено на останню адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 51 грн. в дохід держави (а.с.22), який остання сплатила в добровільному порядку.

Також, матеріали справи містять акт від 18.11.2014 року, складений майстрами ПП «Бокуд» ОСОБА_6, ОСОБА_7, позивачем ОСОБА_4 та затверджений директором ПП «Бокуд» ОСОБА_8, відповідно до якого встановлено, що відповідачем самовільно встановлено тамбурну перегородку (розміри тамбуру складають 1,24 м. х 2,31 м.), в даному тамбурі встановлено шафу (глибина шафи 0,29 м., довжина 1,40 м., висота 1,55 м.), яка звужує дане приміщення. Відповідачем самовільно влаштовано балкон, чим збільшено приміщення кухні та порушено несучі конструкції будинку. Даний балкон надвисає над підїздом та затемняє сходові клітини (а.с.27).

Частиною 2 статті 382 ЦК України, передбачено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині будинку, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно ч.2 ст.383 ЦК України передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.152 Житлового кодексу України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради.

Так, дійсно, як вбачається з матеріалів справи на облаштування тамбурної перегородки та шафи в місці загального користування між квартирами №47 та №48 по вул. Ватутіна в м. Вінниці, дозвіл виконавчого комітету місцевої ради не надавався, таким чином відповідачем здійснено самовільне встановлення тамбурної перегородки.

Окрім того, з матеріалів інвентаризаційної справи до квартири АДРЕСА_3 встановлено, що відповідачем також самовільно добудовано лоджію, площею 1,3 м. х 2,84 м. та виконані роботи з перепланування квартири, внаслідок чого збільшена висота віконного прорізу на кухні та переміщена на 20 см. цегляна перегородка між кухнею та коридором загального користування, у звязку з чим збільшена загальна площа квартири в цілому близько на 4,4 кв.м.

Згідно визначень вказаних в розділі 3 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» перебудова із зміною загальної площі та геометричних розмірів квартири являється реконструкцією.

Відповідно до листа Головного управління ДСНС України у Вінницькій області від 05.08.2015 року, влаштування тамбурів на поверхах житлового будинку по вул. Ватутіна, 28 в м. Вінниці, тягне за собою порушення вимог п.2.37 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні, в частині влаштування на шляху евакуації, яким являється сходова клітина, перегородок з дверима, що може призвести до ускладнення евакуації людей (а.с.94).

Окрім того, Головним управлінням ДСНС України у Вінницькій області також встановлено, що двері квартири АДРЕСА_3 у відчиненому положенні зменшують розрахункову ширину сходової клітини, що порушує вимоги п.2.34 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення».

У відповідності до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Разом з тим, відповідно до п.п.5, 22, 23, 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК).

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку зясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для зясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка предявила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК).

Відхилення від проекту забудови обєкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього обєкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення обєкта нерухомості.

Таким чином, в судовому засіданні позивачем доведено факт порушення відповідачем будівельних норм, правил пожежної безпеки під час встановлення тамбурної перегородки, шафи для взуття в самому тамбурі та встановлення вхідних дверей до квартири АДРЕСА_3, які відкриваються зовні, в результаті чого порушені права позивача на безперешкодне користування тамбуром та коридором загального користування, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, позивачем не доведено істотних порушень відповідачем будівельних норм і правил, зокрема недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну відповідачем окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність в частині щодо здійснення відповідачем добудови лоджії, встановлення стіни в тамбурі, відповідно до якої збільшилась площа квартири відповідача, та яким чином дане самовільне будівництво (реконструкція) порушує законні права та інтереси позивача, а тому дані вимоги не підлягають задоволенню.

Що ж стосується вимоги позивача про знесення балки (перекриття), яку виконала відповідач безпосередньо над входом у тамбур загального користування квартир №47 та №48, то остання є передчасною, оскільки згідно фото наявних у матеріалах справи остання відноситься до самовільно облаштованого тамбуру, а тому у разі знесення встановленої тамбурної перегородки балка (перекриття) також підлягає знесенню.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В той же час, ч.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (ч.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Так, дійсно, як свідчать матеріали справи відповідачем порушені права позивача на безперешкодне користування тамбуром та коридором загального користування, у звязку з чим позивач на протязі тривалого часу зазнав душевних страждань внаслідок дискомфорту, порушенням звичного ритму його життя, так як позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється людиною похилого віку тощо, а отже одержала моральну шкоду на відшкодування якої має право.

Однак, суд, з врахуванням обставин по справі та, керуючись принципами розумності та справедливості, оцінює нанесену позивачу відповідачем моральну шкоду в сумі 1 000 грн., а відтак позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а відтак позов підлягає до часткового задоволення.

Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартість понесених судових витрат, то суд приходить до висновку про часткове задоволення даних вимог з наступних міркувань.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Зокрема, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (ч.3 ст.79 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до cт.1 Закону України від 20.12.2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи встановлено, що правову допомогу позивачу на підставі ордеру на надання правової допомоги серії ВН №024543 від 07.10.2015 року та договору про надання правової допомоги у цивільній справі від 07.10.2015 року надавав адвокат ОСОБА_2 (а.с.40-41), та який отримав від позивача винагороду за надання правової допомоги у розмірі 10 000 грн., згідно квитанції №07/14 від 07.10.2015 року (а.с.99). Окрім того, представником позивача адвокатом ОСОБА_2 надано розрахунок вартості послуг за надану правову допомогу на суму 10 000 грн. (а.с.100-101).

Однак, суд не погоджується з сумою витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката, оскільки, як вбачається з матеріалів цивільної справи, судові засідання по даній справі, у яких безпосередньо був присутній представник позивача адвокат ОСОБА_2 тривали близько 10 хвилин, а зазначені години, які були витрачені адвокатом для здійснення окремих процесуальних дій, суд вважає збільшеними останнім та такими, що не відповідають дійсності, а тому, керуючись засадами розумності та справедливості суд вважає за можливе визначити граничний розмір витрат адвоката ОСОБА_2 у даній справі у розмірі 3 000 грн.

А, враховуючи положення ст.88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. та витрати щодо сплати судового збору у розмірі 171,80 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 319, 321, 376, 382, 383, 386, 387, 391 ЦК України, ст.ст.10, 56, 60, 79, 84, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_5 знести самочинне будівництво, виконане нею в будинку №28 по вул. Ватутіна в м. Вінниці, а саме: демонтувати тамбурну перегородку в тамбурі квартир №47 та №48 в будинку №28 по вул. Ватутіна в м. Вінниці; вхідні двері квартири №48, які відчиняються зовні.

Зобовязати ОСОБА_5 прибрати шафу з тамбуру загального користування, встановлену біля квартир №47 та №48 в будинку №28 по вул. Ватутіна в м. Вінниці.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 завдану моральну шкоду у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 171 (сто сімдесят одну) грн. 80 коп. судового збору та 1 500 (одну тисячу пятсот) грн. витрат на правову допомогу.

В іншій частині задоволення позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: