Справа № 2-1926/10
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Целуха А.П.,
при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -
В Малиновський районний суд м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом про стягнення боргу. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивачка зазначила, що відповідачка ОСОБА_2 отримала від неї грошові кошти у розмірі 50 000 гривень, які зобовязався повернути до 2 вересня 2009 року, проте в обумовлений сторонами строк відповідачка цю суму не повернула, в звязку з чим позивачка просила суд постановити рішення, яким стягнути суму позики у сумі 50 000 гривень, заборгованість за процентами 4 000 гривень, а також витрати по сплаті державного мита у розмірі 540 грн., ІТЗ 120 грн.
Позивачка в судовому засіданні поданий позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.
Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причин своєї неявки суду не повідомила, клопотань щодо розгляду справи у її відсутності або про відкладення судового засідання не подавала. Заперечень на позов не надходило. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивачки, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З врахуванням положень ст.ст. 11, 509, 626, 639, 1046 ЦК України суд вважає встановленим, що сторони знаходяться в зобовязальних договірних відносинах які кваліфікуються судом як позикові. Як вбачається з наданих суду документів, зокрема копії розписки відповідачки та пояснень позивачки, між позивачкою і відповідачкою 02.09.2008 року було укладено договір позики, предметом якого було позика грошових коштів у сумі 50 000 гривень, які відповідачка зобовязалась повернути в строк до 2 вересня 2009 року.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 50 000 грн. підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення процентів, то таке право позикодавця передбачено ст. 1048 ЦК України, тому вимога позивача про стягнення 4 000 грн. підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 218, 509, 526, 626, 639, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 61, 209, 212, 213-215 ЦПК України, СУД
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 50 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти у розмірі 4 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті державного мита у сумі 540 грн., ІТЗ 120 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції.
Строк, протягом якого розглядалася заява про скасування заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ