АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Левенця Б.Б.

РейнартІ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про визнання незаконними та скасування наказу та повідомлення, за апеляційною скаргою виконуючого обов'язки Голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року,

у с т а н о в и в :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ДП «Адміністрація морських портів України» (ДП «АМП України»), треті особи: Міністерство інфраструктури України, первинна профспілкова організація ДП «АМП України», про визнання незаконними та скасування наказу та повідомлення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року позов задоволено частково, визнано незаконним наказ голови ДП «Адміністрація морських портів України» від 23 січня 2015 року № 18-К «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників», а також визнано незаконним повідомлення ДП «Адміністрація морських портів України» від 26 січня 2015 року № 02-03/23 «Про зміну істотних умов праці працівників управління ДП «Адміністрація морських портів України». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі виконуючий обов'язки голови ДП «АМП України», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та _________________________________________________________

Справа № 761/3388/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/10114/2015

Головуючий у суді першої інстанції - Гуменюк А.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції - Вербова І.М.

ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що зміна істотних умов праці на підприємстві була викликана змінами в організації виробництва і праці, а такі накази, в свою чергу, не потребують погодження з виборним профспілковим органом. Також вказує, що в даному випадку

з боку відповідача відсутній примус до праці, оскільки позивача було попереджено у передбачений законодавством строк про зміну адреси розташування робочого місця зі збереженням режиму роботи та посадового окладу.

В суді апеляційної інстанції представник ДП «АМП України» -

Сидоренко Д.О. подану апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу просила відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року залишити без змін.

Первинна профспілкова організація ДП «АМП України» подала до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в яких просила її відхилити, справу розглядати без участі свого представника.

Представник Міністерства інфраструктури України, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її задоволення виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що на час звернення до суду з позовом ОСОБА_2 перебувала з відповідачем у трудових відносинах, обіймаючи посаду провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМП України».

23 січня 2015 року відповідачем в особі голови видано наказ № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» (а.с. 7-8).

Як вбачається з наказу, він виданий з метою оптимізації управлінської праці діяльності апарату управління ДП «АМП України» та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, створення умов для підвищення продуктивності праці працівників апарату управління ДП «АМП України» шляхом розміщення їх робочих місць у приміщеннях, закріплених за підприємством у м. Одесі, а також забезпечення економного та раціонального використання матеріальних і фінансових ресурсів підприємства.

Пунктами 1-3 наказу передбачено проведення в апараті управління ДП «АМП України» змін в організації виробництва і праці шляхом переведення підрозділів та робочих місць працівників апарату управління ДП «АМП України» служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи і інспектора із запобігання і протидії корупції, які розміщуються в орендованих приміщеннях за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 14, до приміщень будівлі підприємства за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1.

У зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, зазначеними у п. 1 наказу, передбачено змінити істотні умови праці з дотриманням вимог законодавства працівникам апарату управління, робочі місця яких за посадами визначені за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 14, а саме: перенести робочі місця, які розташовані за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 14, до приміщень будівлі ДП «АМП України» за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1.

У разі незгоди працівників з проходженням роботи в нових умовах праці, здійснити заходи по припиненню трудового договору згідно з законодавством.

Також встановлено, що ОСОБА_2 була ознайомлена з наказом 4 лютого 2015 року, а повідомлення № 02-03/23 від 26 січня 2015 року про зміни в організації виробництва і праці, згідно з наказом, вона отримала 26 січня 2015 року (а.с. 8-9).

Задовольняючи позов, суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний наказ прямо суперечить нормам чинного трудового законодавства, оскільки передбачає зміну умов трудового договору членів профспілкового комітету без погодження із первинною профспілковою організацією ДП «АМП України», а тому підлягає визнанню незаконним. Аналогічно підлягає визнанню незаконним повідомлення про зміни в організації виробництва, оскільки воно видане на підставі незаконного наказу.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 1 ЦПК України закріплено, що метою цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин

В силу зазначених норм законодавства, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи у порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Видачею наказу керівник підприємства висловив свій намір про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників, про що позивач була повідомлена.

Разом з тим на момент звернення до суду позивач продовжувала працювати на підприємстві, тобто реалізація цього наказу ще не відбулася.

Позивачем не було зазначено, а судом не було встановлено, в чому саме полягає порушення її прав видачею цього наказу.

У разі реалізації цього наказу, який стане підставою для звільнення позивача тільки тоді виникає обов'язок суду перевірити процедуру звільнення та правомірність видачі цього наказу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорювання останнього. Право оскаржити правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктами правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Відтак права ОСОБА_2, на час звернення до суду, наказом «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» та повідомленням «Про зміну істотних умов праці працівників управління ДП «Адміністрація морських портів України», не порушені, а її звернення до суду з таким позовом є передчасним.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкових висновків по суті спору.

Таким чином, рішення суду назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу виконуючого обов'язки Голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про визнання незаконними та скасування наказу та повідомлення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Б.Б. Левенець

І.М. Рейнарт