Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Крижової О.Г.,

при секретарi ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3О про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. В позовній заяві вказує, що він з ОСОБА_3, перебував у шлюбі, який був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 50 від 25.01.2001 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час перебування в шлюбі, його покійний батько ОСОБА_5, формально, без належним чином оформлення договору дарування, виявив бажання, подарувати йому свою квартиру за адресою: м.Рівне, вул. Ст.Бандери, буд. 67 б, кв.23. Після чого квартира була приватизована. Після розлучення відносини між ним та Відповідачкою погіршились, враховуючи агресивне ставлення до нього, він не може проживати з ними в одній квартирі. Вказує, що вищевказана квартира є об'єктом права спільної сімейної власності.

Позивач в судове засідання не зявився про час, місце і дату судового засідання повідомлявся належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просить виділити в натурі 1/3 частку нерухомого майна, яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Ст.Бандери, буд.67 б, кв.23. Додатково вказав, що позивач постійного місця проживання не має, проживає в малосімейці з громадянською дружиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та з її мамою. Має малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та пояснила, що проживає в ній з сином ОСОБА_4, який є інвалідом другої групи, просить відмовити у задоволенні позову, так як вважає, що розподіл в натурі не можливий, тому що квартира 2-х кімнатна, а співвласників троє, один з яких інвалід, якому при розподілі має бути відведена окрема кімната.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-ГЮ №186854 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірваний згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 02 липня 2001 року серія І-ГЮ №032190.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1999 року, судом встановлено, що дана квартира перейшла у власність ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до будинкової книги за адресою м.Рівне, вул.Ст.Бандери, буд.67 б, кв.23, прописані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Згідно технічного паспорту квартира за адресою м.Рівне, вул.Ст.Бандери, буд.67 б, кв.23, загальною площею 48,8 кв.м., жилою площею 17,8 кв.м. складається з двох кімнат.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією є інвалідом другої групи.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ст. 372 ЦПК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Як розяснив пленум Пленуму Верховного Суду України в пункті 14 постанови №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», роз'яснити судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам

ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які

можуть використовуватися як окремі квартири або які можна

переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути

встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про

це заявлено позов.

Враховуючи підставу позовних вимог, суд, у відповідності до ст. 11 ЦПК України, зобов'язаний розглядати справу у межах заявлених позовних вимог і не має права самостійно вийти за межі позовних вимог. Позовні вимоги про встановлення порядку користування приміщеннями квартири позивачем заявлені не були.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, суд вважає недоведеними та безпідставними, оскільки виділити в натурі 1/3 частку 2-х кімнатної квартири за адресою: м.Рівне, вул.Ст.Бандери, буд.67 б, кв.23, неможливо.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 321, 355 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215, 224, 225, 226, 233 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського суду О.Г. Крижова