АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Корчевного Г.В., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року позивачка звернулася із зазначеним позовом, уточнивши який зазначила, що за свідоцтвом про право власності від 03 жовтня 1997 року № 18533 квартира АДРЕСА_1 на праві власності в рівних частках належала ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4

29 серпня 2007 року ОСОБА_7 видав довіреність , на підставі якої 16 квітня 2010 року належна йому 1/4 частка у вищевказаній квартирі була продана його сину ОСОБА_5

Зазначаючи про те, що подружнє життя у позивачки із ОСОБА_7 не склалось, судом розглядались спори з приводу розподілу майна, з метою уникнення розподілу вказаної квартири між подружжям, отримавши нотаріально посвідчені довіреності від дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4, ОСОБА_1 17 грудня 2010 року уклала із ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Від імені покупця ОСОБА_2 договір підписав ОСОБА_3, брат ОСОБА_8, останній був співмешканцем ОСОБА_1

Зазначаючи про те, що вказаний договір був укладений під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах, оскільки ціна продажу набагато нижча за ринкову, позивачка не отримала гроші за продану квартиру, і з часу укладення цього договору позивачка продовжувала користуватись вказаною квартирою (здавала в оренду), сплачувала за житло і комунальні послуги та посилаючись на положення ст.ст. 204, 215, 233 ЦК України, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17 грудня 2010 року квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, стягнути із відповідачки судові витрати. (т.1 а.с.1-5, 64-68, 108-114)

Відповідач проти позову заперечувала. (т.1 а.с.78-81, 144-147)

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним відмовлено. (т.3 а.с.4, 8-18)

В апеляційній скарзі позивач зазначила, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати із ухваленням нового про задоволення позовних вимог і визнання договору фіктивним. На обґрунтування скарги посилалася на неправильне встановлення обставин, неправильне дослідження та оцінку доказів, що на думку апелянта є підставою для скасування оскаржуваного рішення. (т.3 а.с.28-33)

В судовому засіданні ОСОБА_1, її представник ОСОБА_9, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтримали скаргу і просили її задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_10 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи сповіщались встановленим порядком про що у справі є докази. (т.3 а.с. 61-71)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до статей 655, 657 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За роз'ясненнями, що містяться в п. 19, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 03 жовтня 1997 р., виданого Відділом приватизації державного житла Шевченківської держадміністрації, квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної спільної власності ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 в рівних частинах кожному. (т.1 а.с.41)

Згідно довіреності посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Почтарьовим С.О. та зареєстрованої в реєстрі за № 1639, 29 серпня 2007 року ОСОБА_7, уповноважив ОСОБА_1, зокрема на вчинення будь-яких дій щодо належного ОСОБА_7 рухомого та нерухомого майна, в тому числі і на продаж такого майна з визначенням суми та інших умов на власний розсуд. (т.1 а.с.42)

Відповідно до договору купівлі-продажу 1/4 частини квартири від 16 квітня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 963, ОСОБА_7, від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_1, продав належну останньому 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 сину ОСОБА_5 (т.1 а.с.36-38)

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2010 року у справі № 2-13196/10 шлюб, зареєстрований 08 березня 1986 року Мар'янівською сільською радою Васильківського району Київської області, актовий запис № 3 (свідоцтво про шлюб № 094390), укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, яка взяла прізвище після реєстрації шлюбу - «ОСОБА_1» - розірвано. (т.1 а.с.7-8)

В серпні 2010 року ОСОБА_7 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільної власності подружжя, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, квартири АДРЕСА_2 та земельної ділянки АДРЕСА_3 в Києво-Святошинському районі Київської області. (т.1 а.с.9-11)

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2011 року, зміненим рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 грудня 2012 року, у справі № 2-3981/11, визнано за ОСОБА_7 право власності на майно, набуте ним під час шлюбу з ОСОБА_1, а саме: на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2, в іншій частині позовних вимог - відмовлено. (т.1 а.с.14-19)

Доказів того, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2011 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 грудня 2012 року скасовані в касаційному порядку матеріали справи не містять.

17 грудня 2010 року ОСОБА_1, яка діяла від свого імені та на підставі нотаріально посвідчених довіреностей від імені сина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_4 уклала із ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Від імені покупця ОСОБА_2 договір підписав ОСОБА_3, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності.(т. 1 а.с. 20-26)

За пунктом 2.1-2.2 цього Договору купівлю-продаж квартири вчинено за 228 549 грн., таку вартість сторони визначили виходячи з Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством Київське МБТІ та РОН від 12 жовтня 2010 року № 276.

Відповідно до пункту 2.3 Договору, покупець сплатила продавцям зазначену в пункті 2.1 цього Договору суму в момент його підписання і нотаріального посвідчення, а підписання цього Договору продавцями свідчить про проведення розрахунків за продану квартиру в повному обсязі та відсутність з боку продавців будь-яких претензій фінансового характеру до покупця.(т. 1 а.с. 20)

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів визнала неспроможними посилання позивачки на укладення нею оспорюваного правочину з метою уникнення розподілу вказаної квартири між подружжям, як вплив тяжких обставин.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що сторони на свій розсуд визначили ціну договору, порядок розрахунків, підтвердили передачу-отримання грошей за придбану квартиру в момент укладення договору про що зазначили в тексті договору та відхилила доводи позивачки ОСОБА_1, що оспорюваний нею правочин від 17 грудня 2010 року був укладений під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах, з посиланням на те, що ціна продажу набагато нижча за ринкову, доводи позивачки, що вона не отримала гроші за продану квартиру, спростовуються наявними у справі доказами.

Вимоги апелянта до суду апеляційної інстанції про визнання оспорюваного правочину фіктивним, виходять за межі вимог заявлених в суді першої інстанції і розглянутих районним судом, тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів визнала їх неспроможними.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Г.В.Корчевний

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/12554/2015

Унікальний номер 761/32472/14-ц

Головуючий у першій інстанції - Маліновська В.М.

Доповідач Левенець Б.Б.