УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпатський» до Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, виконкому Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_4, третя особа - Міністерство охорони здоров'я України, про визнання недійсними рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області та державного акта на право власності на земельну ділянку,

за касаційною скаргою скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпатський» (далі - ДЗ «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпатський») звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив:

- визнати недійсними рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області № 103 від 29 серпня 2000 року в частині вилучення земельної ділянки площею 0,08 га з земель санаторію «Прикарпатський» та надання земельної ділянки ОСОБА_4 під будівництво житлового будинку, та державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,08 га;

- зобов'язати відповідачів, за участю належних спеціалістів, скласти акти передачі самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,12 га та відновити межі і огорожу ДЗ «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпатський».

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_4, займаючи посаду головного лікаря санаторію «Прикарпатський», всупереч встановленому порядку, на підставі листа Міністерства охорони здоров'я від 18 грудня 1998 року, особистої заяви від 06 серпня 2000 року та рішення виконкому Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 29 серпня 2000 року приватизував земельну ділянку площею 0,0795 га, яка належала на праві користування ДЗ «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Прикарпатський» на підставі державного акту на право постійного користування землею від 29 квітня 1998 року.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 31 серпня 2015 року, апеляційну скаргу представника Міністерства охорони здоров'я України задоволено.

Рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради № 103 від 29 серпня 2000 року в частині вилучення із земель санаторію «Прикарпатський» земельної ділянки площею 0,0795 га та надання ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0795 га по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0795 га, виданий ОСОБА_4 02 жовтня 2000 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 1182.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У ст. 2 Земельного кодексу України 1990 <nau://ukr/561-12|st2> року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено склад земель України, віднесення їх до категорій і переведення з однієї категорії до іншої.

За приписами ст. 4 вказаного кодексу України землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим. Не можуть передаватись у колективну та приватну власність, зокрема, землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Згідно листа відділу Державного земельного агентства у м. Яремному Івано-Франківської області від 10 липня 2013 року, землі санаторію відносяться до земель оздоровчого призначення.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, відповідно до вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України врахував висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2014 року щодо особливості правового статусу земельної ділянки та особливого порядку її вилучення (викупу), та на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку, що передача спірної земельної ділянки із земель оздоровчого призначення під забудову житлового будинку без зміни її цільового призначення в установленому законом порядку суперечить вимогам закону, у зв'язку із чим наявні правові підстави для визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого вона передана, а також державного акту на право власності на спірну земельну ділянку.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є. Червинська