Справа № 703/4383/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.09.2015 Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Гудзюка І.В.

при секретарі Покотиленко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності в порядку набувальної давності. Свої вимоги вона мотивувала наступним.

На підставі свідоцтв про право на спадщину, посвідчених державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори 20 вересня 1968 року і 13 червня 1981 року відповідно за реєстровими №№3844 і 1824, власником 1/2 частки домоволодіння №158 по вул. Свердлова в м. Сміла Черкаської області була її двоюрідна баба ОСОБА_2.

З 1992 році позивач доглядала ОСОБА_2 і проживала у вказаному домоволодіння. В 1994 році вона зареєструвалася і безперервно продовжує проживати за даною адресою. Власником іншої 1/2 частки домоволодіння була ОСОБА_3, яка не мала чоловіка та дітей і була одинокою. Ніхто до неї приїжджав та не відвідував, а 20 жовтня 1984 року вона померла.

Позивач вказує, що вона та ОСОБА_2 при житті відкрито володіли та користувались усім домоволодінням та присадибною земельною ділянкою. ОСОБА_2 за власний рахунок перекрила частину будинку шифером в якій раніше проживала співвласниця. Вони здійснювали поточний ремонт всього будинку. В 2005 році позивач провела до будинку воду. Згодом встановила новий паркан.

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право вона заповіла ОСОБА_1

21 серпня 2006 року ОСОБА_2 померла. Спадщину після її смерті позивачка прийняла і переоформила отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку домоволодіння №158 по вул. Свердлова в м. Сміла Черкаської області.

Після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 продовжувала відкрито володіти та користуватися усім домоволодінням. Інші особи ним не користувались, не володіли та не заявляли свої права.

Враховуючи те, що 1/2 частка домоволодіння №158 по вул. Свердлова в м. Сміла до цього часу зареєстрована за померлою ОСОБА_3, тому позивач вважає, що спадщину після її смерті ніхто не прийняв та на неї не претендує. На даний час домоволодіння потребує капітального ремонту, для проведення якого необхідні значні кошти. Визнання за нею права власності на належну померлій ОСОБА_3 1/2 частку домоволодіння №158 по вул. Свердлова в м. Сміла Черкаської області захистить її права та надасть правові підстави для проведення капітального ремонту будинку.

Посилаюсь на ці обставини, позивач вважає, що ОСОБА_2, а згодом і вона добросовісно набули право на нерухоме майно, відкрито і безперервно володіли ним протягом часу визначеного законом, та не приховували факт знаходження майна в їхньому володінні.

До початку розгляду справи по суті позивач подала до суду заяву, відповідно до якої просила задовольнити її позовні вимоги та розглянути справу без участі її та представника. Заяву такого ж змісту подав її представник адвокат ОСОБА_4

Представник Смілянської міської ради подав суду заяву, якою позов ОСОБА_1 визнав повністю та просив справу розглянути без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, ґрунтуючись на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю передбачено положеннями статей 15, 16 ЦК України, а також частиною четвертою статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину посвідчених державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори 20 вересня 1968 року і 13 червня 1981 року відповідно за реєстровими №№3844 і 1824, власником 1/2 частки домоволодіння №158 по вул. Свердлова в м. Сміла Черкаської області була ОСОБА_2

Відповідно до довідки Смілянського відділку КП «ЧООБТІ» про технічну характеристику і зареєстроване право власності від 07 квітня 2015 року №462-о, власником іншої 1/2 частки житлового будинок №158 по вул. Свердлова в м. Сміла на підставі договору дарування посвідченого державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори 13 червня 1947 року за реєстровим №4703 є ОСОБА_3

20 жовтня 1984 року ОСОБА_3 померла. Із повідомлення Смілянської державної нотаріальної контори № 1967/01-16 від 15 вересня 2015 року, вбачається, що після смерті ОСОБА_3 до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття чи відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась.

В 1992 році ОСОБА_2 запропонувала позивачу переїхати до неї та здійснювати догляд за нею. З цього часу вона почала проживати у вказаному домоволодіння. В 1994 році ОСОБА_1 зареєструвалася і безперервно продовжує проживати за даною адресою.

Домоволодіння №158 по вул. Свердлова в м. Сміла Черкаської області в натурі не поділене, має один вхід та одну адресу, тому позивач та ОСОБА_2 при житті відкрито володіли та користувались усім домоволодінням та присадибною земельною ділянкою. ОСОБА_2 перекрила частину будинку шифером в якій раніше проживала співвласниця. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 здійснювали поточний ремонт всього будинку. В 2005 році провели до будинку воду. Позивач встановила новий паркан.

20 квітня 1989 року ОСОБА_2 склала заповіт посвідчений державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори за реєстровим №1370, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право вона заповіла позивачу.

21 серпня 2006 року ОСОБА_2 померла. Спадщину після її смерті позивач переоформила отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку домоволодіння №158 по вул. Свердлова в м. Сміла посвідчене державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори 09 липня 2008 року за реєстровим №2049.

Після смерті ОСОБА_2 позивач продовжила відкрито володіти та користуватися усім домоволодінням. Інші особи ним не користувались, не володіли та не заявляли свої права.

Відповідно до ст.319 ЦК України, здійснення права власності відбувається через володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном не залежно від місця проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При цьому, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Одним із способів набуття права власності Цивільний кодекс України розглядає набувальну давність.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Відповідно до листа Верховного суду України №93/0/54-13 від 01.11.2013 щодо аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч.2 ст.344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Цей строк відповідно до ст.344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна п'ять років.

Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст.344 ЦК поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 01 січня 2001 р. Тобто, набувальна давність щодо обєктів нерухомості могла застосовуватись лише після 01 січня 2011 р., а щодо рухомого майна після 01 січня 2006 р.

Позивач починаючи з 1992 року добросовісно набула право на належну ОСОБА_3 1/2 частку нерухомого майна, відкрито і безперервно володіла протягом часу визначеного законом усім житловим будинок по вул. Свердлова, 158 в м. Сміла, та не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Заволодіння 1/2 часткою будинку відбулось без порушення норм права (викрадення, шахрайство).

Позивач використовує вказане нерухоме майно в особистих потребах, за свої кошти та власною працею утримує домоволодіння, користується присадибною земельною ділянкою, проводить ремонтні роботи, тобто більше 10 років фактично володіє спірним домоволодінням.

Вказані обставини повністю підтверджуються довідкою квартального комітету № 12 Смілянської міської ради № 110349 від 01 серпня 2015 року, а також складеним сусідами актом від 29 липня 2015 року.

На підставі ст. 344 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/2 частку домоволодіння №158 по вул. Свердлова в м. Сміла Черкаської області, яке в цілому складається з житлового будинку з прибудовою під літ. «А-1, а», загальною площею 89,9 кв. м, житловою площею 50,8 кв. м, та господарських споруд і будівель: сараю під літ. «Б, б», убиральні під літ. «У», огорожі №1, 3, 4, що належала померлій 20 жовтня 1984 року ОСОБА_3 на підставі договору дарування посвідченого державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори 13 червня 1947 року за реєстровим №4703.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Головуючий: І. В. Гудзюк