Справа № 2/489/3203/15
У Х В А Л А

4 листопада 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Одночасно у позовній заяві ОСОБА_1 просила суд про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення магазину літ. А-5 загальною площею 66,9 кв.м., огорожу № 1, замощення літ. І, що розташовані по пр. Миру,22 у м. Миколаєві, заборонивши усі види угод, які повязані з відчуженням.

Відповідно до ст.ст.151, 152 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Крім того, вид забезпечення має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.п. 3, 4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, згідно з п. 1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних засобів.

Як слідує із заяви позивачки, наведені нею обставини для забезпечення позову у такий спосіб, як вона зазначає, не дають підстав для накладення арешту на майно відповідачів.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2015 року заява про забезпечення позову була залишена без руху та позивачці запропоновано надати до суду відомості, що свідчать про намір відповідачів відчужити спірне нерухоме майно.

Проте, доказів, на які посилається позивачка на виконання даної ухвали суду, що мають свідчити про наявність обставин, за яких можливо забезпечити позов саме у спосіб, обраний позивачкою, та які б існували саме на час предявлення нею позову та заяви про забезпечення позову, нею не надано.

Враховуючи викладене, у такий спосіб зазначений позов не може бути забезпечений, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 151, 152, 153, 209 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.А. Спінчевська