У х в а л а

іменем україни

28 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 7 189 грн 00 коп. на відшкодування майнової шкоди та 15 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ним у період з 23 березня 2005 року по 13 червня 2007 року до Новотроїцького відділення публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»; Банк) було внесено 7 550 грн 00 коп. з метою вкладення їх на депозитний рахунок, проте працівниками Банку зазначені кошти було викрадено, що підтверджується вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2014 року на підставі ст. 1172 ЦК України стягнуто на його користь із Банку шкоду в сумі 6 500 грн 00 коп., яке виконане Банком 20 лютого 2015 року.

Посилаючись на те, що грошові кошти, за час, який минув з моменту викрадення працівниками банку до моменту їх повернення банком, значно знецінились внаслідок інфляції, вважає, що з відповідача має бути стягнуто компенсацію внаслідок знецінення коштів.

Крім того, зазначив, що винними діями працівників Банку йому завдана моральна шкода, яка виражалась у душевних стражданнях у зв'язку із втратою свого майна.

З огляду на вказане просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_3 7 189 грн у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди у розмірі 7 189 грн, а також в частині стягнення в дохід держави судового збору у розмірі 243 грн 60 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди скасувати і в цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції; рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди скасувати та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2014 року визначено особу, відповідальну за завдану шкоду, та стягнуто з неї на користь позивача майнову шкоду у розмірі 6 500 грн, а повне відшкодування заподіяної злочином майнової шкоди в процесі виконання такого рішення суду є грошовим зобов'язанням, на підставі чого Банк як суб'єкт відповідальності повинен в повному обсязі відшкодувати таку шкоду, яка полягає в інфляційних втратах позивача від знецінення грошових коштів за період з 01 квітня 2005 року по 01 лютого 2015 року; відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що у правовідносинах, які регулюються ст. 1172 ЦК України, відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду про стягнення матеріальної шкоди та відмовляючи у задоволенні цих вимог, виходив із відсутності між сторонами договірних відносин, у зв'язку із чим дійшов висновку про відсутність між ними будь-яких зобов'язальних правовідносин, порушення яких мало б своїм наслідком обов'язок Банку по відшкодуванню позивачу збитків у вигляді інфляційних сум; в частині відмови у стягненні моральної шкоди апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року встановлено, що у період з 23 березня 2005 року по 13 червня 2007 року працівник Банку Фисенко А.О. прийняла від ОСОБА_3 7 550 грн 00 коп., про що зробила відмітки в договорі від 23 березня 2005 року № для зарахування на рахунок останнього, але ввірене їй чуже майно - грошові кошти на рахунок не внесла, рахунок фактично не відкрила, а умисно розтратила кошти, передавши їх ОСОБА_6 З метою приховування вчиненого розкрадання грошових коштів підробила документ - вищевказаний договір, шляхом внесення в нього завідомо неправдивих відомостей, спричинивши у такий спосіб ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 7 550 грн 00 коп. (а. с. 28, 52-58).

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2014 року з Банку на підставі ч. 1 ст. 1172 ЦК України стягнуто на користь ОСОБА_3 шкоду в розмірі 6 500 грн 00 коп. (а. с. 3-4).

Таким чином рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що обов'язок по поверненню коштів покладається саме на Банк.

За таких підстав з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні позову про стягнення збитків з Банку з огляду на те, що між позивачем та Банком не існує договірних відносин, погодися неможливо.

14 січня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Банку з відповідною заявою про добровільне виконання зазначеного рішення суду та згідно з платіжним дорученням від 17 лютого 2015 року № 040310/7 останній перерахував позивачу грошові кошти в сумі 6 500 грн 00 коп. (а. с. 47, 48).

З листа Банку від 06 серпня 2007 року щодо розгляду заяви позивача про переоформлення договору № вбачається, що на вказаному рахунку обліковуються кошти в сумі 1 000 грн 00 коп., на які відповідно до умов договору нараховано 216 грн 18 коп. відсотків. Кошти в сумі 6 500 грн 00 коп. на рахунок не надходили, що також встановлено і вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року (а. с. 28, 29, 52-58).

Таким чином, ОСОБА_3 звертався до працівників Банку з наміром укласти договір про відкриття нового рахунка, однак сума коштів у розмірі 6 500 грн 00 коп. була викрадена працівниками Банку без відкриття такого рахунка та без оформлення відповідного договору.

Статтями 16, 22 ЦК України закладено принцип повного відшкодування шкоди.

Відповідно до вимог ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За правилами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Разом з цим, відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням, а в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З урахуванням вказаного вище, суд касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не встановив фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, у зв'язку з чим судове рішення не може вважатись законним й обґрунтованим, а тому відповідно до ст. 338 ЦПК України воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 17 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана