Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №317/3480/14 Головуючий у 1 інстанції: Боровікова А.І.
Провадження №22ц/778/4980/15 Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Кримської О.М.,

при секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровського району у м. Дніпропетровськ, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Комунарської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої дитини.

У позові зазначала, що з 25.11.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися наприкінці 2013 року. 17.04.2014 року рішенням суду шлюб розірвано. До кінця червня 2014 року син проживав з батьком, оскільки останній не віддавав їй дитину. З червня 2014 року син мешкав з позивачкою, але не мав реєстрації.

Позивачка просить суд визнати місцем проживання малолітнього ОСОБА_5 її адресу реєстрації: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати.

У січні 2015 року відповідач звернувся до суду з вищевказаним зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з батьком, вказавши, що від шлюбу з позивачкою мають дитину, яка проживає з ним. Шлюбні відносини припинено з кінця 2013 року. Рішенням суду від 17.04.2014 року шлюб розірвано. Вони з дружиною домовились, що дитина залишиться проживати з ним. Він не перешкоджав спілкуванню дитини з матір'ю. 24.06.2014 року дружина забрала сина і відмовлялася його повертати. Зараз син мешкає з ним, сторони не дійшли згоди щодо його місця проживання. Також зазначив, що ОСОБА_3 не може забезпечити умови для нормального розвитку сина. Вона несумлінно виконує батьківські обов'язки. Проживання сина з батьком відповідає інтересам дитини.

Просить суд визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою реєстрації батька по АДРЕСА_2

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2015 року зустрічний позов задоволено, у задоволенні первісного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення апелянта та його представника, заперечення відповідача та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Служба у справах дітей відділу по Комунарському району Запорізької міської ради та районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району просять розглянути справу без участі їх представника та ухвалити рішення враховуючи інтереси дитини.

Служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, яка належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, до апеляційного суду свого представника не направила, будь-яких заяв від неї до суду не надходило, що у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.11.2006 року. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися наприкінці 2013 року. Рішенням суду від 17.04.2014 року шлюб розірвано (а.с. 5). Від шлюбу мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7). До кінця червня 2014 року син проживав з батьком, оскільки останній не віддавав їй дитину. З червня 2014 року син мешкав з позивачкою, але не мав реєстрації. У серпні 2014 року відповідач без відома і дозволу позивачки забрав дитину від матері та перевіз проживати разом із собою у м. Запоріжжя. У зв'язку з цими обставинами позивачка звернулася до правоохоронних органів із заявою про те, що ОСОБА_4 забрав сина і не повертає його матері, що підтверджується висновком ЕО №8358 від 26.08.2014 року (а.с.54).

Висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя, як органу опіки і піклування, від 25 лютого 2015 року встановлена доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_4 (а.с.138). При цьому враховувалося, що житлово-побутові умови задовільні, дитина відвідує ДНЗ (ясла-садок) комбінованого типу№284 «Росинка», групу із затримкою психічного розвитку №11, дитину приводить і забирає батько або бабуся. ОСОБА_4 працює на ТОВ «ТД ЛІГА ГРУП», характеризується добре. Мати ОСОБА_3 приходила до дошкільного навчального закладу декілька разів, інколи телефонувала та цікавилася розвитком дитини, чи приводили Нікіту до закладу. Мати характеризується добре, житлово-побутові умови проживання за адресою реєстрації відповідають санітарно-гігієничним нормам. Зазначено, що між батьками наявна домовленість щодо терміну проживання дитини разом з батьком до вступу дитини у перший клас навчального закладу.

Відповідно до листа органу опіки і піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 19.09.2014 року №5/5-430, виходячи з практики розгляду спорів між батьками про визначення місця проживання дитини, якщо мати не має шкідливих звичок (зловживання алкогольних напоїв, та наркотичних засобів), піклується про дитину, про її стан здоров'я, дбає про неї, за відповідністю віку облаштовує їй умови проживання, та враховуючи малолітній вік дитини, орган опіки і піклування схиляється підтримати рішення про визначення місця постійного проживання дитини, з матір'ю.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2015 року витребувано від органу опіки і піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради висновок щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте, враховуючи, що дитина не проживає на території Амур-Нижньодніпровського району вважають, що не вбачається можливим надати такий висновок. При цьому надали до апеляційного суду акт обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 01.10.2015 року, в якому зазначено, що житло складається з однієї кімнати, коридор, кухня, санвузол, ванна кімната та спальна кімната. Умови проживання задовільні, кімнати мебльовані, оснащені побутовою технікою, в кімнатах чисто, охайно. Для виховання та розвитку дитини створено свій куток, облаштований ліжком для сну, столом для навчання, іграшками та книжками для навчання та розвитку, одяг відповідно сезону. Комісія дійшла висновку, що мати дитини ОСОБА_3 за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно, має постійний дохід, бажає виховувати сина в атмосфері добра та любові, піклування про нього. Для дитини створені належні умови для виховання та розвитку.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт пояснила, що домовленості про проживання дитини з батьком між сторонами не було, фактично однією сім'єю вони проживали до квітня 2014 року, відповідач після розлучення не віддав їй дитину та постійно перешкоджав їй спілкуватися з дитиною, вона неодноразово приїздила до дитини в дитячий заклад, але її повідомляли, що дитину уже забрали, або, що його не приводили. З вини відповідача вона не змогла зареєструвати дитину за місцем свого проживання, оскільки він не надавав документів, та не змогла надати повний перелік необхідних документі для призначення державної соціальної допомоги на дитину-інваліда. Заперечує, що відповідач на час розгляду справи працював у ТОВ «ТД ЛІГА ГРУП», оскільки товариство знаходиться в м. Київі та згодом їй стало відомо, що довідку про місце роботи йому надав знайомий, який підтвердив це в телефонній розмові, тобто відповідач там не працював. Вона постійно працювала касиром у банку та на тепер переведена на посаду спеціаліста з обслуговування та операційно-касової роботи Березінського відділення ПАТ «Банк Кредит Дніпро» м. Дніпропетровська, з режимом роботи до 17 год. Вона домовилася про прийняття дитини до спеціалізованого дитсадка, але їй потрібно надати документи про проживання дитини з нею, Також, вважає, що вона має більше можливостей для навчання дитини та її лікування у м. Дніпропетровську.

Відповідач в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що він на тепер не працює з березня 2015 року. Оскільки дитина є інвалідом, посилається на лист-відповідь КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» ЗОР, яким не рекомендовано зміна місця навчання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду, що стан здоров'я малолітньої дитини, інвалідність, заняття з логопедом та психологом, постановка на облік у медичному закладі, турботу та піклування, які саме батько виявляв до нього в період спільного проживання з грудня 2013 року є винятковими обставинами для визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

Відповідно до ст.ст.141СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

За нормами ст. 150 СК України виховання дитини, піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя є обов'язком батьків.

Тому, займаючись вихованням та лікуванням дитини, проявляючи турботу і піклування, відповідач ОСОБА_4 виконував належним чином свої батьківські обов'язки, що не свідчить про наявність виняткових обставин.

До того ж, із матеріалів справи вбачається, що лікування в КУ «Обласний дошкільний психоневрологічний центр санаторного типа» ЗОЗ дитини відбулося з 02.09.2014 року по 31.10.2014 року (а.с. 105), відповідач зареєструвався за адресою: м. Запоріжжя, вул. Васильєва/ Калініна, буд. 22/52 тільки 21.01.2015 року, а дитину зареєстрував за цією адресою 26.01.2015 року, тобто уже після звернення позивачки з позовом до суду (25.07.2014 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачка умисно неналежним чином виконувала свої обов'язки матері по відношенню до малолітньої дитини, оскільки із-за небажання відповідача віддати дитину матері, не надання їй документів на дитину та своєї згоди на зустрічі з дитиною, позивачка була фактично позбавлена можливості у повній мірі займатися вихованням та лікуванням дитини. Після того, як відповідач забрав сина до себе у серпні 2014 року позивачка відразу звернулась до правоохоронних органів та до суду з вказаним позовом, виборюючи свої права на повернення сина та визначення його місця проживання разом з нею. Та обставина, що дитина являється малолітньою, досягла тільки шестирічного віку, являється інвалідом з дитинства свідчить про те, що дитина потребує саме материнської турботи та любові, якої вона фактично позбавлена.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

З огляду на викладене, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, беручи до уваги що батьки є рівними в своїх характеристиках та можливостях догляду за дитиною, вік дитини, її режим дня, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення та відсутность виняткових обставин, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення дитини з матір'ю, врахувавши при цьому принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем фактичного проживання матері за адресою:АДРЕСА_1.

Доводи відповідача про те, що листом КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» ЗОР не рекомендується у ранньому віці зміна місця навчання дитини без вагомих на то причин являються не прийнятними, оскільки визначення місця проживання дитини з матір'ю в інтересах малолітньої дитини є вельми вагомою причиною.

У відповідності до приписів ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати у розмірі сплаченого судового збору 243,60грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_3 за місцем її реєстрації: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: