АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/6573/15 Головуючий: 1 інстанції Алтухова О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого : судді Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Бобровського В.В.,Кокоші В.В.

за участю секретаря Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернувся з позовом про стягнення з відповідача 150564 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що перебуваючи у шлюбі, 07 квітня 2009 року сторони придбали автомобіль Jaguar Х-Туре, який було зареєстровано на ім'я відповідача. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24 грудня 2012 року. При цьому, даним рішенням встановлено, що шлюбно-сімейні відносини було припинено з січня 2012 року. Згідно розписки від 19 липня 2012 року ОСОБА_4 продала автомобіль Jaguar Х-Туре ОСОБА_6 за 20000 дол. США. Отримані від продажу кошти відповідач залишила собі, проте позивач відповідно до вимог ст.60 СК України має право на половину суми отриманої від продажу спільного майна подружжя, у зв'язку з чим і звернувся до суду.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 150564 грн. та судовий збір у сумі 1506, 08 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить рішення суду 1 інстанції скасувати.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд 1 інстанції виходив з того, що спірний автомобіль був набутий за час зареєстрованого шлюбу, та є спільною сумісною власністю подружжя і тому підлягає розподілу. Оскільки неподільні речі присуджуються одному з подружжя, а спірний автомобіль використовувала відповідач ОСОБА_4, яка без згоди позивача ОСОБА_5 продала автомобіль і тепер немає можливості виділити автомобіль в натурі позивачеві, стягнув на користь позивача половину вартості автомобіля.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції є помилковим, та таким, що не відповідає фактичним обставинам по справі виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони по справі - ОСОБА_4, ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2006 року по 24 грудня 2012 року.

7 квітня 2009 року подружжя придбало на спільні кошти автомобіль Jaguar Х-Туре, державний номерний знак НОМЕР_1, який зареєструвало за ОСОБА_4

11 вересня 2012 року вказаний автомобіль знято з обліку в УДАІ ГУМВС України в Харківській області та 12 вересня 2012 року проданий 3-особі ОСОБА_7

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.ч.1,2 ст.61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, одержані одним із подружжя.

Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ сумісного мана подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ті обставини.

Фрунзенським районним судом 01.07.2014р. при розгляді справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, було достовірно встановлено, що під час шлюбу, а саме 07.04.2009 року, подружжя придбали автомобіль Jaguar Х-Туре, 11.09.2012 року даний автомобіль був знятий з реєстрації для реалізації та 12.09.2012 року власником даного транспортного засобу стала ОСОБА_7. Даний автомобіль був проданий ОСОБА_6 за довіреністю, виданою ОСОБА_4

Відповідно до ухвали судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2014 року було встановлено, що відчуження автомобіля Jaguar Х-Туре відбулося за згодою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які на той час перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому суд першої інстанції правомірно не включив його до розподілу майна подружжя.

Таким чином судовим розглядом судовою колегією у справі про розподіл майна подружжя в своїй ухвалі від 26 листопада 2014 року, яка набрала чинності було встановлено, що спірний автомобіль було відчужено сторонами на час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому у колегії суддів немає підстав вважати, що відповідачка без згоди позивача продала автомобіль і розпорядилась коштами від його продажу на власний розсуд, а не на потреби сім'ї.

Тому судова колегія вважає помилковим висновок суду 1 інстанції про присудження позивачу суми компенсації, яку відповідач повинна виплатити за ? частину автомобіля.

З підстав наведеного, судова колегія скасовує рішення суду 1 інстанції та постановляє нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст.309, ст.313, ст.ст.314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді