Справа № 144/659/15-ц
Провадження № 2/144/199/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2015 р. Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Задорожної Л.І.,

секретаря судового засідання Кошмелюк А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Теплик цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_4 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Гайсинському районі Вінницької області про стягнення моральної шкоди,

встановив:

В червні 2015 року до Теплицького районного суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_4 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Гайсинському районі Вінницької області про стягнення моральної шкоди в розмірі 243 600 гривень. Позов мотивований тим, що позивач в 2001 році працював слюсарем та за сумісництвом газоелектрозварювальником в ВАТ «Соболівський цукровий завод». 31 серпня 2001 року під час виконання трудових обовязків, а саме газорізки старого бункера позивач впав на спину з висоти 1,5 метри, що підтверджується актом про нещасний випадок від 09 вересня 2001 року. В лікарню, куди його було доставлено каретою швидкої допомоги, було діагностовано компресійний перелом Д-12 хребця з порушенням провідності спинного мозку. У звязку з нещасним випадком позивач отримав ускладнення у вигляді неврологічно-грубого нижнього пара парезу(параліч), розладу функцій тазових органів по типу затримки. Вінницька міжрайонна травматологічна МСЕК 03 грудня 2001 року вперше встановила позивачу 100% втрати працездатності та першу групу інвалідності, а 01 грудня 2005 року МСЕК встановила втрату працездатності 100% та першу групу інвалідності безтерміново. З пошкодженням здоровя позивачеві завдано тяжкі фізичні та моральні страждання, оскільки кардинально змінився звичайний уклад життя, що вимагає великих зусиль для організації його життя і відновлення здоровя та значного матеріального забезпечення. Після нещасного випадку позивач відчуває себе безпомічним, став не здатним до самообслуговування та повністю залежить від інших осіб, не здатний вільно пересуватись та не здатний до трудової діяльності, постійно відчуває нестерпний головний біль, ломоту в тілі. Весь час відчуває оніміння всього тіла, оскільки переважно знаходиться в лежачому та сидячому стані, рухається дуже мало. Внаслідок отриманої травми прогресує сечокамяна хвороба, потребує постійного санаторно-курортного та медикаментозного лікування. Внаслідок вказаних обставин він терпить нестерпні моральні страждання, в звязку з чим просить стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду, завдану травмою, що отримана на виробництві, в сумі 243 600 грн., що складає 200 мінімальних заробітних плат.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від 18 червня 2015 року, позовні вимоги підтримав, просив суд з викладених підстав позов задовольнити та стягнути з відповідача моральну шкоду в заявленому розмірі.

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 01 грудня 2014 року, позов не визнав та на обґрунтування своєї позиції повідомив про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог, та сплив позовної давності, наслідки чого просить застосувати.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено та визнано сторонами, що згідно копії трудової книжки БТ-1 № 4718115, виданої 24 жовтня 1983 року на імя ОСОБА_3, позивач з 21 травня 2001 року відповідно до розпорядження № 19-20 від 21 травня 2001 року був затверджений у штаті слюсарем по сумісництву електрозварювальником-газорізчиком в ВАТ «Соболівський цукровий завод»(а.с. 5).

Актом № 1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, затвердженим 09 вересня 2001 року внутрішнім керуючим Соболівським цукровим заводом, підтверджено, що з ОСОБА_3 31 серпня 2001 року стався нещасний випадок на виробництві. Згідно вказаного акту ОСОБА_3 на момент нещасного випадку мав двохмісячний стаж трудової діяльності за професією, під час виконання якої стався нещасний випадок, при загальному стажі 11 років, причинами нещасного випадку є порушення вимог п.5.3.1 «Типового положення про навчання, інструктаж і перевірку знань працівників з питань охорони праці» від 12.05.1999 р. №95/504, порушення ст..20 Закону України «Про охорону праці» абзац 2.4, порушення п.2.1 Типового положення про службу охорони праці» про створення служби ОП(а.с.6-9).

Довідкою МСЕК № 015382 від 03 грудня 2001 року ОСОБА_3 встановлено 100% втрати професійної працездатності та встановлено першу групу інвалідності(а.с.10).

Відповідно довідки Вінницького обласного центру МСЕК №005209 від 01 грудня 2005 року ОСОБА_3 визначено сто відсотків втрати професійної працездатності у звязку з трудовим каліцтвом безтерміново(а.с.12).

Зазначені факти, не заперечуються сторонами та не потребують доказування відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Вказаними доказами підтверджено факт заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки ним внаслідок нещасного випадку на виробництві повністю втрачено можливість до повноцінного життя. Так, він є інвалідом першої групи, не може працювати внаслідок 100% втрати працездатності, не може себе самостійно обійти у побуті, потребує постійної сторонньої допомоги. Вказане переконує суд у

- 2 -

тому, що внаслідок фізичного болю, душевних страждань, яких позивач ОСОБА_3 зазнав у зв'язку з каліцтвом та ушкодженням здоровя, йому заподіяно моральну шкоду.

Щодо заперечення відповідачем права позивача ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди, отриманої внаслідок нещасного випадку на виробництві, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту «е» п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку ОСОБА_4 соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, в тому числі грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Згідно ч. 3 ст. 28 вказаного Закону (редакція станом на грудень 2001 року) за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. (ч. 3 ст. 34 вказаного Закону ( редакція на час виникнення правовідносин).

Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року N 1-рп/2004 у справі N 1-9/2004 крім іншого, розяснено, що поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової шкоди передбачено статтею 1 Закону і є одним із способів захисту особистих немайнових прав працівника. Одним із основних принципів страхування від нещасного випадку відповідно до абзацу третього статті 5 Закону є своєчасне та повне відшкодування шкоди страховиком. До страхових виплат належить, зокрема, грошова сума, яка виплачується застрахованому за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання грошової суми за моральну шкоду від ОСОБА_4 соціального страхування від нещасних випадків залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Встановлення Законом обов'язку ОСОБА_4 соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Аналіз наведених норм переконує суд в тому, що відповідач зобовязаний відшкодувати моральну шкоду позивачу.

При цьому суд, не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №717-16 від 23 лютого 2007 року виключено положення ст..ст.1,21,28,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» про відшкодування моральної шкоди потерпілим ОСОБА_4 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань, оскільки право на відшкодування моральної шкоди в позивача виникло в грудні 2001 року.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч.ч.1,2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

За таких підстав, доводи представника відповідача щодо поширення на спірні правовідносини змін, прийнятих в 2007 році, не відповідають положенню Конституції України та ст. 5 ЦК України.

Крім того, не підлягає задоволенню заява представника відповідача про сплив строків позовної давності, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю не поширюється.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги, що позивач в працездатному віці зазнав сильних глибоких фізичних, душевних страждань, ушкодження його здоровя мають не відновлювальний характер, а його життя докорінно змінилось. Позивач не може себе самостійно обійти, ушкодження його здоровя не дають йому змоги вести повноцінне життя,

- 3 -

він терпить постійний душевний та фізичний біль. Моральна шкода спричинена порушенням його особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Вказане в сукупності з обставинами нещасного випадку переконують суд в обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для стягнення моральної шкоди в розмірі 150 000 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.21,28,34 Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"(в редакції, що діяла станом на грудень 2001 року), ст.ст.3,10,15,60,88, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_4 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Гайсинському районі Вінницької області на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, кошти в розмірі 150 000 грн.(сто пятдесят тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29 червня 2015 року.

Суддя: