У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

15 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Іноземного підприємства «СЖС Україна» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 29 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Іноземного підприємства «СЖС Україна»(далі - підприєство) про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що 09 жовтня 1995 року вона була прийнята на роботу до підприємства на посаду тальмана, 01 січня 2004 року переведена на посаду асистента лабораторії, а з 01 січня 2007 року переведена на посаду асистента хіміка. 27 січня 2015 року наказом генерального директора підприємства № 530 від 26 січня 2015 року звільнена у зв'язку із скороченням штату за ст.40 п.1 КЗпП України. Вважала своє звільнення незаконним, оскільки, на її думку, вона мала переважне право на залишення на роботі. Також позивачка зазначала, що за два місяці до її звільнення вона не була попереджена, іншу роботу відповідачем їй не було запропоновано, а тому вона підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, позивачка зазначала, що в наслідок незаконного звільнення їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, переживаннях, погіршенні стану здоров'я, а також додаткових зусиллях у відшукуванні коштів на життєве існування.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням уточнень, позивачка просила визнати незаконним наказ про припинення трудового договору № 530 від 26 січня 2015 року та скасувати його, поновити її на роботі на займаній раніше посаді асистента хіміка, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати на її користь моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн.

Рішенням Приморського районного суд м. Маріуполя Донецької області від 29 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 29 липня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку щодо відсутності обґрунтованих підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем при звільнені позивача були дотримані вимоги п. 1 ч. 1 ст. 40, п. 6 ч. 1 ст. 43-1, ст. 49-2 КЗпП України.

Зокрема, докази та обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження судами і при їх дослідженні та встановленні судами дотримані норми процесуального та матеріального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судових рішень не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун М.В. Дем'яносов А.В. Маляренко