Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу Ворохтянського обласного кістково-туберкульозного санаторію «Смерічка» на рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ворохтянського обласного кістково-туберкульозного санаторію «Смерічка», головного лікаря обласного кістково-туберкульозного санаторію «Смерічка» Мисюги Романа Дмитровича про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі та скасування запису у трудовій книжці про звільнення з роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення недоплаченої заробітної плати, стягнення підвищення до посадового окладу у зв'язку з шкідливими та важкими умовами праці та надбавки за безперервний стаж роботи, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення вихідної допомоги, відшкодування моральної шкоди, скасування наказу від 23 вересня 2014 року про тимчасове введення до штату посади машиніста з прання, скасування наказу № 88-о від 07 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и в :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Ворохтянського обласного кістково-туберкульозного санаторію «Смерічка», головного лікаря обласного кістково-туберкульозного санаторію «Смерічка» Мисюги Р.Д. про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі та скасування запису у трудовій книжці про звільнення з роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення недоплаченої заробітної плати, стягнення підвищення до посадового окладу у зв'язку з шкідливими та важкими умовами праці та надбавки за безперервний стаж роботи, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення вихідної допомоги, відшкодування моральної шкоди, скасування наказу від 23 вересня 2014 року про тимчасове введення до штату посади машиніста з прання та скасування наказу № 88-о від 07 жовтня 2014 року, посилаючись на те, що вона перебувала у трудових відносинах з Ворохтянським обласним кістково-туберкульозним санаторієм «Смерічка». Згідно наказу від 28 листопада 2008 року № 104-к вона була переведена на посаду машиніста по пранню білизни дитячого відділу. Згідно наказу від 23 грудня 2014 року № 62-к її звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням посади машиніста по пранню білизни та спецодягу відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП.

ОСОБА_2 вважає наказ Ворохтянського обласного кістково-туберкульозного санаторію «Смерічка» від 23 грудня 2014 року № 62-к про її звільнення таким, що виданий протиправно, всупереч вимогам чинного законодавства, без дотримання відповідачем порядку звільнення із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Зокрема, відповідач протягом двох місяців не повідомив її про майбутнє звільнення, з наказом від 04 червня 2014 року про скорочення штатної чисельності не ознайомив, не запропонував іншої роботи в санаторії. Натомість, дізнавшись про майбутнє скорочення, позивач тричі зверталася з письмовими заявами про переведення на іншу посаду, однак її заяви залишилися без реагування з боку відповідача. Станом на серпень 2014 року була вакантною посада офіціантки дорослого відділення, однак відповідач не перевів її на цю посаду, незважаючи на подану нею заяву, а прийняв на роботу іншого працівника.

Крім того, відповідно до витягу з протоколу № 36 засідання профспілкового комітету санаторію «Смерічка» від 25 липня 2014 року профспілка відмовила у наданні згоди на її звільнення з посади по п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Також, згідно витягу з протоколу № 41 засідання профспілкового комітету санаторію «Смерічка» від 15 грудня 20014 року профспілка, розглянувши звернення головного лікаря Мисюги Р.Д. щодо надання згоди на звільнення із посади машиніста по пранню білизни та спецодягу згоду на її звільнення повторно не надала.

Позивач зазначає, що всупереч вимогам ст. 44 КЗпП України при звільненні їй не виплачено вихідну допомогу у зв'язку зі скороченням штату працівників. За час її роботи відповідач неодноразово порушував її трудові права, зокрема, не нараховував та не виплачував підвищення до посадового окладу за шкідливі та важкі умови праці у розмірі 30 % та надбавку за тривалість безперервної роботи у розмірі 40 % посадового окладу, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 123, а також не нараховував та не виплачував підвищення до посадового окладу у розмірі 25 % згідно постанови Кабінету Міністрів України № 648 «Про умови праці осіб, які працюють в гірських районах».

Крім того, ОСОБА_2 зазначала, що неправомірними діями відповідачів їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 30 000,00 грн, оскільки весь час, що минув після звільнення, вона перебуває у стані морального пригнічення, дискомфорту та постійних стресів, у неї склалося скрутне матеріальне становище, оскільки на її утриманні перебувають діти, а будь-яких інших джерел доходів у неї немає. В неї погіршився стан здоров'я, порушився нормальний сон, вона постійно перебуває у пригніченому стані, у стані депресії, переживає, втратила спокій та нормальний життєвий ритм.

Також позивач просила стягнути з Ворохтянського обласного кістково-санаторію «Смерічка» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 грудня 2014 року по день постановлення рішення, виходячи із середньої місячної заробітної плати 2 147,00 грн.

Позивач також зазначала, що оскільки скорочення посади машиніста з прання білизни та спецодягу на час їх прийняття не відбулося, що вказує на зловживання відповідачем, який не надав у розпорядження Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області достатньої інформації щодо даних, необхідних для визначення кількості посад машиністів з прання та ремонту спецодягу у відповідності з наказом Міністерства охорони здоров'я від 23 лютого 2000 року № 33, тому накази відповідача № 85-о від 23 вересня 2014 року про тимчасове введення до штату посади машиніста з прання та № 88-о від 07 жовтня 2014 року є незаконними і підлягають скасуванню.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24 червня 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ Ворохтянського обласного кістково-туберкульозного санаторію «Смерічка» від 23 грудня 2014 року № 62-к про звільнення з роботи машиніста по пранню білизни та спецодягу ОСОБА_2 за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді машиніста по пранню білизни та спецодягу Ворохтянського обласного кістково-туберкульозного санаторію «Смерічка» з 23 грудня 2014 року.

Стягнуто з Ворохтянського обласного кістково-туберкульозного санаторію «Смерічка» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 12 440,22 грн, та 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди змінено.

Зменшено суму відшкодування моральної шкоди з 3 000,00 грн до 1 500,00 грн.

В решті рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 24 червня 2015 року залишено без змін.

Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка», не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані ним судові рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

На підставі вимоги Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області № 09-04-14-14/3313 від 08 травня 2014 року за результатами проведеної ревізії та наказу Департаменту охорони здоров'я № 169 від 05 червня 2014 року про приведення штатної чисельності працівників пральні у відповідність до факту оброблених кілограм сухої білизни та спецодягу за рік у відповідача було скорочено три посади машиністів з прання та ремонту спецодягу і згідно наказу № 65-о від 04 червня 2014 року позивача поряд з іншими було попереджено про майбутнє звільнення по п. 1 ст. 40 КЗпП України та ознайомлено з даним наказом. Факт ознайомлення позивача з даним наказом підтверджується наданою копією акту комісії санаторію від 04 червня 2014 року, оскільки позивачка відмовилася від підписання про ознайомлення з наказом.

Наказом № 89-о від 15 жовтня 2014 року позивача повторно було попереджено про майбутнє звільнення по п. 1 ст. 40 КЗпП України та ознайомлено з даним наказом, що стверджується наданою копією наказу та копією акту комісії санаторію від 15 жовтня 2014 року, оскільки позивач відмовилася від підписання про ознайомлення з наказом.

Наказом № 62-к від 23 грудня 2014 року Ворохтянського обласного кістково-туберкульозного санаторію «Смерічка» ОСОБА_2 звільнено з 23 грудня 2014 року з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судами попередніх інстанцій, після ознайомлення ОСОБА_2 з наказом № 65-о від 04 червня 2014 року і попередження про звільнення з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП, станом на серпень місяць 2014 року у відповідача була наявна вакантна посада офіціанта. Згідно копії заяви ОСОБА_2 від 13 липня 2014 року № 297 позивач зверталася до відповідача з проханням про переведення її на постійне місце роботи на вакантну посаду.

Крім того, з витягу протоколу № 41 від 15 грудня 2014 року вбачається, що профспілковий комітет відмовив у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 з роботи.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді машиніста по пранню білизни та спецодягу Ворохтянського обласного кістково-туберкульозного санаторію «Смерічка» з 23 грудня 2014 року та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 12 440, 22 грн. Правильність розрахунку суми втраченого заробітку відповідачем також не оспорюється.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, правильно зазначив, що наявні підстави для відшкодування моральної шкоди, та визначаючи її розмір, врахував ступінь вини відповідача у заподіянні цієї шкоди, і прийшов до правильного висновку щодо зменшення розміру відшкодування моральної шкоди.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявниками обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в :

Відмовити Ворохтянському обласному кістково-туберкульозному санаторію «Смерічка» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Ворохтянського обласного кістково-туберкульозного санаторію «Смерічка», головного лікаря обласного кістково-туберкульозного санаторію «Смерічка» Мисюги Романа Дмитровича про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі та скасування запису у трудовій книжці про звільнення з роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення недоплаченої заробітної плати, стягнення підвищення до посадового окладу у зв'язку з шкідливими та важкими умовами праці та надбавки за безперервний стаж роботи, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення вихідної допомоги, відшкодування моральної шкоди, скасування наказу від 23 вересня 2014 року про тимчасове введення до штату посади машиніста з прання, скасування наказу № 88-о від 07 жовтня 2014 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова