Справа № 226/7838/12 Провадження № 22-ц/772/2191/2015Головуючий в суді першої інстанції Ковганич С. В.
Категорія 59Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Чуприни В.О., Чорного В.І.,

при секретарях: Сніжко О.А., Франчук О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.06.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Ладижинської міської ради, ОСОБА_4, третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - відділу Держемагенства у м. Ладижин про усунення перешкод шляхом скасування рішення 16 сесії Ладижинської міської ради 5 скликання від 22.08.2007 року «Про розподіл присадибних ділянок по АДРЕСА_1», рішення 49 сесії Ладижинської міської ради 5 скликання від 17.08.2010 року «Про надання у власність земельних ділянок гр. ОСОБА_4», визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_4, а також визнання права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2012 року позивачі звернулись в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням 14 сесії 5 скликання Ладижинської міської ради Вінницької області від 01.06.2007 року ОСОБА_2 було передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,175 га, яка розташована по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та довідкою відділу земельних ресурсів у м. Ладижин даній земельній ділянці присвоєно відповідний кадастровий номер і згідно протоколу погодження та закріплення меж вказаної земельної ділянки суміжними землекористувачами є ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Рішенням 16 сесії 5 скликання Ладижинської міської ради Вінницької області від 22.08.2007 року «Про розподіл присадибних земельних ділянок по АДРЕСА_1» затверджено протокол засідання узгоджувальної комісії Ладижинської міської ради від 18.07.2007 року з приводу розгляду земельного спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, однак в даному випадку не було враховано його право на земельну ділянку і внаслідок чого було створено перешкоди в отриманні державного акта. В подальшому рішенням 49 сесії 5 скликання Ладижинської міської ради від 17.08.2010 року, ОСОБА_4 було надано у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_3, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також земельну ділянку площею 0,0338 га, кадастровий номер НОМЕР_4, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та 04.10.2011 року було видано відповідні державні акти серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6. В позові зазначено, що про існування вищевказаного рішення Ладижинської міської ради позивачу ОСОБА_2 стало відомо з листа Ладижинської міської ради від 01.11.2013 року, а про рішення яким ОСОБА_4 було надано у власність земельні ділянки він дізнався під час розгляду його апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції на початку 2013 року і враховуючи те, що рішенням Ладижинської міської ради від 22.08.2007 року щодо вирішення земельного спору було порушено його право власності, оскільки при вирішенні земельного спору він участі не приймав, тому позивачі просили скасувати рішення 16 сесії Ладижинської міської ради 5 скликання від 22.08.2007 року «Про розподіл присадибних ділянок по АДРЕСА_1», рішення 49 сесії Ладижинської міської ради 5 скликання від 17.08.2010 року «Про надання у власність земельних ділянок гр. ОСОБА_4», визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 видані на ім'я ОСОБА_4, а також визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.06.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини, а також апеляційну скаргу підтримала ОСОБА_3 та її представник.

ОСОБА_4 та її представники в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вказавши на її безпідставність і законність та обґрунтованість рішення суду.

Представники Ладижинської міської ради та відділу Держземагенства у м. Ладижин в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що Ладижинською міською радою при прийнятті рішення про надання земельних ділянок ОСОБА_4 не було допущено порушень вимог Земельного Кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», тоді як позивачем ОСОБА_3 не доведено обставин щодо порушення її прав чи інтересів як землекористувача, а позивачем ОСОБА_2 не надано доказів щодо неможливості реалізації його права на отримання у власність земельної ділянки.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7 та серії НОМЕР_8, виданих Ладижинською міською радою 29.10.2010 року на підставі рішення 14 сесії 5 скликання Ладижинської міської ради від 01.06.2007 року, ОСОБА_3 належать на праві власності земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_9, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також земельна ділянка площею 0,0750 га, кадастровий номер НОМЕР_10, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до державних актів серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6, виданих Ладижинською міською радою Вінницької області 04.10.2011 року на підставі рішення 49 сесії 5 скликання Ладижинської міської ради від 17.08.2010 року, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_3, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також земельної ділянки площею 0,0338 га, кадастровий номер НОМЕР_4, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно виписки із рішення №411 Ладижинської міської ради 14 сесії 5 скликання від 01.06.2007 року «Про надання земельних ділянок у власність», ОСОБА_2 передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,175 га, яка розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, а також зобов'язано останнього використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням та замовити виготовлення технічної документації по складанню державних актів на право власності у відповідних землевпорядних організаціях.

Згідно довідки №245 від 15.05.2008 року, виданої відділом земельних ресурсів у м. Ладижин Вінницької області, вищевказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_11.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Положеннями ст.ст. 125,126 Земельного Кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Судом встановлено, що ОСОБА_2 під час реалізації свого право на отримання земельної ділянки, не виготовив в повному об'ємі технічну документацію та не передав на розгляд до міської ради відповідні документи для посвідчення права власності на земельну ділянку, тобто позивачем не було дотримано вимоги п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Крім того, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 02.04.2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог - Ладижинська міська рада, про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками встановлено, що відповідно до протоколу погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 10.06.2008 року, складеного на виконання рішення міської ради та абрису зовнішніх меж земельної ділянки землекористувача ОСОБА_2, суміжними землевласниками щодо земельної ділянки останнього є ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

Також встановлено, що земельна ділянка площею 0,175 га, що розташована по АДРЕСА_1 та була передана у власність ОСОБА_2 згідно рішення №411 Ладижинської міської ради 14 сесії 5 скликання від 01.06.2007 року, не межує із земельною ділянкою, яка належить на праві власності ОСОБА_4.

Крім того, встановлено, що на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, технічна документація ОСОБА_2 до органів місцевого самоврядування не подавалась та державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25.09.2015 року було частково задоволено заяву ОСОБА_2 про витребування доказів та зобов'язано Головне управління Держгеокадастру України у Вінницькій області надати витяги з Державного земельного кадастру та викопіювання з кадастрової карти на земельні ділянки НОМЕР_4, НОМЕР_3, що належать ОСОБА_4; НОМЕР_9, НОМЕР_10, що належать ОСОБА_3, НОМЕР_11, що закріплена за ОСОБА_2; надати викопіювання з кадастрової документації з розміщенням всіх вказаних земельних ділянок на одному плані із зазначенням списку суміжників та абрисів зовнішніх меж.

На виконання вимог ухвали суду відділом Держкомзему у м. Ладижин Вінницької області надано витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, кадастрові плани земельних ділянок та викопіювання з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру.

Так, земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_4 та НОМЕР_3 належать ОСОБА_4 та розташовані за адресою АДРЕСА_2.

Земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_9 та НОМЕР_10 належать ОСОБА_3 та розташовані за адресою АДРЕСА_1.

При цьому, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_11 належить ОСОБА_7 та розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Із наданих відділом Держкомзему у м. Ладижин Віницької області витягів, кадастрових планів та викопіювань видно, що земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не суміщаються та не накладаються одна на одну, відтак права позивача, як землекористувача, не порушені і дана обставина фактично була підтверджена в судовому засіданні позивачем ОСОБА_3.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо недоведеності заявленого позову, встановивши відсутність порушень прав позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, оскільки останнім не було виготовлено технічну документацію та не було здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку і він не позбавлений можливості реалізувати своє право на отримання у власність земельної ділянки.

Викладені в апеляційній скарзі твердження фактично лише відтворюють зміст позовних вимог і висновок суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.06.2015 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ В.О. Чуприна

/підпис/ В.І. Чорний

З оригіналом вірно: