АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

РейнартІ.М.

за участю секретаря Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та застосування наслідків недійсності кредитного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року про повернення позовної заяви,

у с т а н о в и в :

У березні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та застосування наслідків недійсності кредитного договору.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та застосування наслідків недійсності кредитного договору визнано неподаною та повернуто позивачеві.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду у зв'язку з тим, що вона суперечить вимогам процесуального закону, та направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі в цій частині.

Апелянт посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про невідповідність позовної заяви вимогам закону та необхідність сплати останньою судового збору. Вказує на те, що оскільки ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору як споживач, то і вона не має сплачувати визначену судом суму судового збору.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 -

ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

____________________________________________________

Справа № 760/6219/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/10321/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Представник ПАТ «Укрсиббанк», належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ПАТ «Укрсиббанк», в якому просили визнати недійсним кредитний договір, договору іпотеки та застосувати наслідки їх недійсності.

Визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не усунула недоліки позовної заяви в частині її вимог, відповідно до ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 31 березня 2015 року.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Так, ухвалою суду від 31 березня 2015 року позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та застосування наслідків недійсності кредитного договору залишено без руху та надано строк для приведення її у відповідність вимогам ст. 119 ЦПК України та надання доказів сплати судового збору за подання вказаного позову.

Зокрема, судом визначено наступні недоліки позовної заяви: не обґрунтовані порушення відповідачем норм ст. 203, 215, 216 ЦК України, які цитувалися в позові, а також ст. 11, 18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів», які були допущені банком при укладенні оспорюваних позивачами договорів; не викладено обставини, якими позивачі, один з яких є позичальником та споживачем банківських послуг (ОСОБА_2), а інший - майновим поручителем (ОСОБА_3), обґрунтовують свої вимоги, та не зазначено докази, що підтверджують кожну обставину допущених банком порушень вимог Закону України «Про захист прав споживачів»; не зазначено, в якому саме вигляді позивачі просять застосувати двосторонню реституцію як наслідок недійсності оспорюваних ними договорів; ОСОБА_8, яка не є споживачем банківських послуг у розумінні вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не сплачено судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

На виконання вказаної ухвали від представника позивачів 20 квітня 2015 року на адресу суду надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви, в якому він, посилався на заборону відмовляти у відкритті провадження у справі, а також відсутність обов'язку позивачів сплачувати судовий збір, оскільки вони, на думку представника, звільнені від сплати судового збору.

Згідно з ч. 2 ст. 121 ЦПК України заява вважається неподаною і повертається позивачеві, якщо він відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, враховуючи ту обставину, що позивачем ОСОБА_3 не було виконано вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху і не усунуто зазначені у ній недоліки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Доводи апелянта з приводу того, що обидва позивачі звільнені від сплати судового збору є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до п. 22, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсиббанк» 27 листопада 2007 року укладено договір про надання споживчого кредиту.

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

З метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору між ПАТ «Укрсиббанк» і ОСОБА_3 27 листопада 2007 року укладено договір іпотеки, за яким остання є майновим поручителем.

Таким чином, ОСОБА_3 як поручитель, не є споживачем банківських послуг у розумінні вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а тому не звільнена від сплати судового збору в порядку, визначеному п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується відповідно до пункту 10 частини першої статті 80 ЦПК за загальною сумою всіх вимог.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов вірного висновку про несплату позивачем ОСОБА_3 судового збору та невиконання вимог ухвали суду від 31 березня 2015 року, у зв'язку з чим позовна заява в частині її вимог вважається неподаною та підлягає поверненню.

Інші доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому остання має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Г.М. Кирилюк

І.М. Рейнарт