АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8891/15 Справа № 207/4037/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Литвинчук В. П. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Петренко І.О.

при секретарі - Безрукавому Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просило стягнути з них у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 105/6-31-7 від 30 березня 2007 року в сумі 20 446,86 доларів США, що еквівалентно 240 307,75 грн.( а.с.3)

Заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року, позовні вимоги задоволено. З відповідачів на користь позивача було стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 240 307,75 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом -118 442,93 грн., по процентам - 97 490,26 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 11060,50 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 13 314,06 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. (а.с.31)

За заявою відповідача ОСОБА_2 про перегляд даного заочного рішення, ухвалою цього ж суду від 04 грудня 2014 року воно було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку.( а.с.49)

08 квітня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з письмовою уточненою заявою до ОСОБА_2 і просило звернути стягнення на предмет іпотеки. ( а.с.67)

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 105/6-31-7 від 30 березня 2007 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2, звернено стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок АДРЕСА_1, Дніпропетровської області, загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 34 кв.м., який належить ОСОБА_2 на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2005 року, шляхом укладання договору купівлі-продажу Публічним Акціонерним Товариством "Укрсоцбанк" з іншою особою покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб*єктом оціночної діяльності /звіту про експертну грошову оцінку/, проведеної перед укладанням договору, з наданням всіх повноважень продавця /в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на будинок, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Реєстру речових прав на нерухоме майно в Реєстраційній службі, нотаріату, тощо/, для задоволення вимог на користь Публічного Акціонерного Товариства "Укрсоцбанк" за кредитним договором в сумі 240 307,75 грн., а також усіх витрат, пов*язаних зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки, передано предмет іпотеки в управління Публічного Акціонерного Товариства "Укрсоцбанк". Вирішено питання щодо судових витрат. (а.с.91)

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство "Укрсоцбанк", та відповідачем був укладений кредитний договір № 105/6-31-7, згідно умов якого, банк надав останньому кредит у сумі 12 000 доларів США, зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 12,5% на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення не пізніше 29 березня 2007 року.

У забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором, у цей же день, 30 березня 2007 року, з відповідачем був укладений іпотечний договір № 105/24-23-7, згідно якого ОСОБА_2 передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею 51,8 кв.м. та житловою - 34,0 кв.м. Відповідно до іпотечного договору загальна вартість предмету іпотеки за погодженням сторін становить 75 750 грн.

Однак, своїх зобов'язань за кредитним договором позичальник не виконує, а тому, станом на 28.07.2014 року утворилась заборгованість в сумі 20 446,86 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 240 307,75 грн., із яких: 118 442,93 грн. - заборгованість за кредитом; 97 490,26 грн. - заборгованість за відсотками; 11 060,50 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 13 314,06 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

Оскільки внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, то відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» у банка виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Задовольняючи позовні вимоги та звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів вважає, що враховуючи розмір заборгованості, та те, що борг ОСОБА_2 за основним зобов'язанням є значним, у подальшому буде збільшуватися, а також невиконання ним своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованою.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яка до того ж за своїм змістом відтворює доводи відповідача, викладені ним у заяві про перегляд заочного рішення та відзивів на позовну заяву і, які суд першої інстанції врахував під час розгляду справи та дав їм належну оцінку. (а.с.38-40, 55-57, 75-78)

Крім того, доводи апелянта щодо не застосування судом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки житловий будинок, який відповідач передав банку в іпотеку, не був придбаний за кредитні кошти, а належить на праві власності ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 31 травня 2005 року. ( а.с.11)

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, постановлено без порушень норм матеріального та процесуального права, а отже підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: