УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчук А.О., Писаної Т.О.,Маляренка А.В., Юровської Г.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Чернівецької міської ради про визначення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона 26 січня 2012 року придбала на підставі договору купівлі-продажу в ОСОБА_8 66/100 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1 з належними до нього будівлями та спорудами. У кінці 2011 року ОСОБА_7 придбав 34/100 ідеальних часток указаного житлового будинку на підставі договору дарування. Під житловим будинком для його обслуговування знаходиться земельна ділянка розміром 0,1 га, яка була виділена у постійне користування ОСОБА_8 згідно державного акта на право постійного користування землею від 06 лютого 1995 року. Позивач вважає, що відповідач самовільно захопив більшу частину спірної земельної ділянки, чим порушив її права, як власника 66/100 ідеальних часток будинку та користувача цієї земельної ділянки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 вересня 2014 року позов задоволено. Визначено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_6 у користування земельну ділянку площею 0,0659 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, на якій розташовано 66/100 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1, відповідно до варіанту № 3 висновку експертного дослідження № 13138 від 30 жовтня 2013 року, складеного судовим експертом Лещишиним В.В. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши викладені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку, що запропоновані позивачем варіанти порядку користування земельною ділянкою не відповідають тій земельній ділянці, на які сторони мають право користування згідно державного акта від 06 лютого 1995 року, а тому не можливо визначити порядок її користування.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

За змістом ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Судами встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу 26 січня 2012 року ОСОБА_6 є власником 66/100 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1 з належними будівлями та спорудами.

Згідно з п. 1 договору купівлі-продажу, 66/100 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1 складеться з квартири № 2 житлового будинку літ. А, яка складається з приміщень у підвалі - вхід у підвал І площею 3,6 кв. м, підвал II площею 13,3 кв. м, на першому поверсі - кухня 2-1 площею 12,9 кв. м, санвузол 2-2 площею 4,2 кв. м, житлова кімната 2-3 площею 11,2 кв. м, житлова кімната 2-4 площею 15 кв. м, а також надвірні будівлі, такі як літня кухня літ. В, сарай літ. Г, вбиральня літ. Д.

На спірній неприватизованій земельній ділянці загальною площею 0,1 га розташовано житловий будинок літ. А, загальною площею 98,7 кв. м, житловою площею 38,7 кв. м, гараж літ. Б, літня кухні літ. В, сарай літ. Г, вбиральня літ. Д.

ОСОБА_7 належить 34/100 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1.

Попередній власник будинку ОСОБА_8 мав у постійному користуванні земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,1 га.

План зовнішніх меж вказаної земельної ділянки та розміри цих меж зазначені в державному акті від 06 лютого 1995 року.

При досліджені варіантів порядку користування, які вказані у висновку спеціаліста № 13138, апеляційним судом встановлена невідповідність розміру земельної ділянки (0,0999 га замість 0,10 га) її конфігурації плану зовнішніх меж землекористування державного акта від 06 лютого 1995 року.

За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У пунктах 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що відповідно до статті 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими главою І «Апеляційне провадження» розділу V ЦПК України. Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Скасовуючи рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив з того, що суд у порушення вимог статей 212-214 ЦПК України не з'ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог.

Разом з тим, встановивши невідповідність розміру земельної ділянки її конфігурації плану зовнішніх меж землекористування державного акта, апеляційний суд не обґрунтував, яким чином ці обставини перешкоджають вирішенню по суті спору, який виник між сторонами, з приводу користування земельною ділянкою з урахуванням її розміру, який визначений у правовстановлюючих документах на земельну ділянку, та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
Т.О. Писана
Г.В. Юровська