Справа № 369/8829/15-ц
Провадження № 4-с/369/90/15
УХВАЛА

Іменем України

30.09.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчко А.Я.

за участю секретаря: Раситюк М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, субєкт оскарження: державний виконавець відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2, Начальник відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_3, заінтересована особа: ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення та бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства зі скаргою на рішення та бездіяльність державного виконавця.

Свої вимоги заявник мотивував тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2009 року по справі №2-704/09 вирішено стягнути з заявника ОСОБА_1 на користь ВАТ «ВТБ Банк» грошові кошти в загальному розмірі 421396,01 грн. На виконання даного рішення судом видано виконавчий лист №2-704а/09 від 11.05.2010р.

03 серпня 2010 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції (надалі «Відділ ДВС») ОСОБА_2 винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження за №21446837 про примусове виконання даного рішення. Цією ж Постановою накладено арешт на все належне йому майно у межах суми звернення стягнення.

07 липня 2015 р. заявником було подано на імя начальника Відділу ДВС ОСОБА_3 звернення з вимогою про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження за №21446837 про примусове виконання виконавчого листа №2-704а/09, виданого 11.05.2010 р., в звязку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, на підставі пункту 6) частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

У встановлений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» строк відповіді на дане звернення заявник не отримав.

Через відсутність зворотної інформації від Відділу ДВС, заявник ОСОБА_1 вважає, що є очевидною неправомірна бездіяльність Головного державного виконавця Відділу ДВС ОСОБА_2 та начальника Відділу ДВС ОСОБА_3, що порушує його права, з огляду на наступне.

Постанова про відкриття виконавчого провадження за №21446837 винесена 03 серпня 2010 р. Згідно вимог ч.2 ст.30 Закону строк на проведення виконавчих дій за даним провадженням становить шість місяців з дня винесення Постанови, тобто не пізніше ніж до 03 лютого 2011 р.

По виконавчому провадженню №21446837 не виносились постанови про відкладення провадження виконавчих дій, зупинення провадження, а також не приймались інші рішення, що зумовили б обовязкове продовження строку на проведення виконавчих дій з виконання рішення.

Оскільки, через неправомірну бездіяльність посадових осіб Відділу ДВС не було винесено та затверджено постанову про закінчення виконавчого провадження за №21446837 на підставі пункту 6) частини 1 статті 49 Закону (в звязку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення), відповідно, не було знято арешт з належного заявнику майна.

Також бездіяльність Головного державного виконавця Відділу ДВС ОСОБА_2 та начальника Відділу ДВС ОСОБА_3 полягає в неправомірному ухиленні вказаних посадових осіб від виконання виконавчих дій без достатніх на те підстав, а саме:

1)в порушення вимог частини 2 статті 30, пункту 6) частини 1, частини 3 статті 49 Закону Головним державним виконавцем Відділу ДВС ОСОБА_2 та начальником Відділу ДВС ОСОБА_3 не було вжито заходів, спрямованих на прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження за №21446837 в зв'язку із закінченням строку здійснення виконавчого провадження, та, відповідно, не зняття арешту, накладеного на майно боржника, скасування інших заходів примусового виконання рішення тощо;

2)в порушення вимог частини 2 статті 30, пункту 6) частини 1, частини 3 статті 49, статті 50 Закону Головним державним виконавцем Відділу ДВС ОСОБА_2 не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, зняття арешту, накладеного на майно боржника, скасування інших заходів примусового виконання рішення.

3)в порушення вимог частини 3 статті 49 Закону Начальником Відділу ДВС ОСОБА_3 не затверджено постанову про закінчення виконавчого провадження дії, зняття арешту, накладеного на майно боржника, скасування інших заходів примусового виконання рішення.

4)в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про виконавче провадження» вказаними посадовими особами Відділу ДВС не надано письмову відповідь на його звернення від 07.07.2015 р. Щодо цього, зазначаю, що відсутність відповіді від посадових осіб Відділу ДВС на моє звернення є прямим порушенням вимог статті 40 Конституції України, згідно з якою усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Вказана бездіяльність порушує права заявника, оскільки він не має змоги користуватись належним йому майном через накладення арешту на майно всупереч вимогам статті 41 Конституції України, за якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Також порушені його права як сторони виконавчого провадження, в тому числі визначені статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, заявник ОСОБА_1 відзначає, що відповідно до підпунктів 2) і 3) пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Крім того, протягом дії цього Закону кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Таким чином, строк для звернення до суду з даною скаргою обчислювався із врахуванням спливу місячного терміну від дати отримання Відділом ДВС його звернення

07.07.2015 року.Враховуючи наведене, вважає, що ним дотримано строк подання до суду скарги.

Тому просив визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції: Головного державного виконавця Міщенко Л.М. та начальника ОСОБА_3, що проявляється в ухиленні без достатніх на те підстав від вжиття заходів щодо закінчення виконавчого провадження за №21446837 та від проведення дій, необхідних у зв'язку із закінченням виконавчого провадження, в тому числі винесення/затвердження постанови про закінчення виконавчого провадження, зняття арешту, накладеного на майно боржника, скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Зобовязати Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2 невідкладно винести постанову про закінчення виконавчого провадження за №21446837 про примусове виконання виконавчого листа №2-704а/09, виданого 11.05.2010р. Києво-Святошинським районним судом Київської області, та зняття арешту, накладеного на майно боржника;

Зобовязати Начальника Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_3 невідкладно затвердити винесену Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2 постанову про закінчення виконавчого провадження за №21446837 про примусове виконання виконавчого листа №2-704а/09, виданого 11.05.2010 р. Києво-Святошинським районним судом Київської області, та зняття арешту, накладеного на майно боржника;

Зобов'язати Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2 у строк, встановлений законодавством, направити на його адресу три примірники копій постанови про закінчення виконавчого провадження за № 21446837 та зняття арешту, накладеного на належне боржнику майно, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

У ході розгляду справи заявник подав у судовому засіданні заяву про уточнення вимог, посилаючись на те, що 09.07.2015р. головним державним виконавцем Міщенко Л.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (згідно ст.ст. 5, 11, п.4 ч.1 ст.47, п.5 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», в звязку з тим, що стягувачем не авансовано витрати, авансування яких передбачено законом.

Скаржник вважає, що Постанова про повернення виконавчого документа стягувану 09.07.2015р. винесена головним державним виконавцем Міщенко Л.М. з порушенням вимог законодавства, а, отже Постанова є неправомірною і підлягає скасуванню.

Оскільки, державним виконавцем при винесенні Постанови порушено вимоги частини 2 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення майнового характеру протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Державний виконавець був зобовязаний прийняти рішення про проведення виконавчої дії (виготовлення технічної документації на нерухоме майно боржника), оформити факт прийняття такого рішення відповідним процесуальним документом та провести вказану дію протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (тобто, не пізніше 03 лютого 2011р.)

Однак, державним виконавцем не приймалось рішення про проведення виконавчої дії з виготовлення технічної документації на нерухоме майно боржника у встановлений законом, про що свідчить відсутність будь-які процесуальних документів з цього приводу в матеріалах виконавчого провадження; лист Відділу ДВС за вих. №5408-1 про необхідність авансування витрат на виготовлення технічної документації на нерухоме майно боржника, який адресовано стягувачу та датовано 24.06.2015 р., тобто на чотири з половиною роки пізніше, ніж закінчився встановлений законом строк для проведення виконавчих дій (шість місяців). Крім того, в матеріалах виконавчого провадження відсутні документальні підтвердження факту направлення даного листа стягувачу.

Тому вважає, що рішення про проведення виконавчої дії з виготовлення технічної документації на нерухоме майно боржника державним виконавцем не приймалось у встановлений строк, лист №5408-1 датовано з порушенням встановленого законом строку для проведення виконавчих дій та відсутні докази його направлення стягувачу, а, отже, відсутні підстави для винесення оскаржуваної Постанови, внаслідок чого така Постанова винесена неправомірно та підлягає скасуванню.

Також наголошував на тому, що матеріалах виконавчого провадження відсутні постанови про відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період виготовлення технічної документації на майно боржника та докази їх направлення сторонам, з чого випливає, що рішення про виготовлення технічної документації на майно боржника державним виконавцем не приймались.

Отже, відсутні підстави для винесення оскаржуваної Постанови, внаслідок чого така постанова винесена неправомірно та підлягає скасуванню.

Державним виконавцем при винесенні постанови порушено вимоги статей 47, 63 Закону України «Про виконавче провадження» стосовно порядку повернення виконавчого документа стягувача з підстави, що вказана в оскаржуваній Постанові, а саме:.

В оскаржуваній постанові зазначається, що державним виконавцем на адресу стягувача було надіслано лист про авансування витрат на виготовлення технічної документації на нерухоме майно боржника.

В матеріалах виконавчого провадження наявний лист Відділу ДВС за вих. №5408-1 про необхідність авансування витрат на виготовлення технічної документації на нерухоме майно тобто через 15 (п'ятнадцять) днів після дати підготовки листа (без урахування строку поштового обігу листа до стягувача, за умови, якщо такий лист направлявся).

Враховуючи те, що: відсутні документальні підтвердження направлення вказаного листа стягувачу; відсутні документальні підтвердження дати отримання стягувачем даного листа, що необхідно для визначення початку перебігу двадцятиденного строку на відповідь стягувача та настання відповідних правових наслідків, передбачених ч.5 ст.63 Закону; державним виконавцем порушені строки, встановлені ч.5 ст.63 Закону; в порушення вимог ч,5 ст.63 Закону державним виконавцем не було знято арешт з майна боржника шляхом винесення відповідної постанови внаслідок не авансування стягувачем витрат, випливає, що підстава для винесення оскаржуваної постанови є надуманою та не відповідає дійсним обставинам справи, внаслідок чого постанова винесена державним виконавцем неправомірно.

В матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які документальні підтвердження направлення державним виконавцем такого попередження стягувачу, а також докази отримання такого попередження стягувачем.

Окрім, цього в матеріалах виконавчого провадження відсутній акт державного виконавця про нездійснення стягувачем авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій. Таким чином, факт неавансування стягувачем витрат на організацію та проведення виконавчих дій не засвідчено передбаченим нормативними актами документом, що, в свою чергу, свідчить про його відсутність.

З таких обставин вважає, що відсутні підстави для застосування норм пункту 4 частини 1 статті 47 Закону в якості підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, що в котрий раз доводить, що оскаржувана постанова винесена безпідставно та неправомірно.

Разом з цим заявник стверджує, що державним виконавцем не було направлено копію даної постанови боржнику, про що, зокрема, свідчить відсутність в матеріалах виконавчого провадження доказів направлення боржнику копії цієї постанови. Більш того, в пункті З резолютивної частини оскаржуваної постанови державний виконавець в порушення вимог даної норми зазначив, що копію постанови направити виключно стягувачу.

Такими діями державного виконавця було грубо порушено права боржника, визначені Законом, зокрема, прав на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

Про існування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 09.07.2015 року, винесеної головним державним виконавцем Міщенко Л.М., йому стало відомо під час ознайомлення заявником з копіями матеріалів виконавчого провадження, підготовленими Відділом ДВС на запит суду, а саме: 24 вересня 2015 р. Відповідно, строк для звернення до суду з оскарженням даної постанови обчислювався із вказаної дати 24.09.2015 р., в звязку з чим вважає, що ним дотримано строк подання до суду скарги.

Тому просив визнати неправомірною та скасувати Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу 09.07.2015 року, винесену головним державним виконавцем Міщенко Л.М. Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції: Головного державного виконавця Міщенко Л.М. та начальника ОСОБА_3, що проявляється в ухиленні без достатніх на те підстав від вжиття заходів щодо закінчення виконавчого провадження за №21446837 та від проведення дій, необхідних у зв'язку із закінченням виконавчого провадження, в тому числі винесення/затвердження постанови про закінчення виконавчого провадження, зняття арешту, накладеного на майно боржника, скасування інших заходів примусового виконання рішення. Зобов'язати Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2 або іншій посадовій особі, в провадженні якої перебуває виконавче провадження 21446837 на час виконання ухвали суду, винесену за результатами розгляду даної скарги, невідкладно винести постанову про закінчення виконавчого провадження за №21446837 про примусове виконання виконавчого листа №2- 704а/09, виданого 11.05.2010р. Києво-Святошинським районним судом Київської області, та зняття арешту, накладеного на майно боржника. Зобовязати начальника Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_3, або особу, яка займає посаду чи виконує функції начальника Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції на час виконання ухвали суду, винесену за результатами розгляду даної скарги, невідкладно затвердити винесену Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2 або іншій посадовій особі, в провадженні якої перебуває виконавче провадження 21446837 на час виконання ухвали суду, винесену за результатами розгляду даної скарги, постанову про закінчення виконавчого провадження за №21446837 про примусове виконання виконавчого листа №2-704а/09, виданого 11.05.2010р. Києво-Святошинським районним судом Київської області, та зняття арешту, накладеного на майно боржника. Зобовязати Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2 або іншу посадову особу, в провадженні якої перебуває виконавче провадження 21446837 на час виконання ухвали суду, винесену за результатами розгляду даної скарги, у строк, встановлений законодавством, направити на його адресу три примірники копій постанови про закінчення виконавчого провадження за №21446837 та зняття арешту, накладеного на належне боржнику майно, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні уточнену скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції в судове засідання не зявились, направила до суду копії матеріали виконавчого провадження, та згідно листа від 23.09.20.15 року просили слухати справу за їх відсутності.

Суд, вислухавщи думку заявника, перевіривши матеріали справи, та зібрані в ній докази, приходить до висновку що скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної служби, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. При цьому обов'язковість урахування судових рішень для інших судів визначається процесуальним законодавством, а невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавчу службу» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених у цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обовязки і права державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», серед яких, здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; накласти арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах, на рахунки в цінних паперах; викликати громадян та посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а у разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; накладати стягнення у вигляді штрафу на громадян і посадових осіб у випадках передбачених законом; при виконанні судових рішень безперешкодно входити на земельні ділянки, в жилі та інші приміщення боржників фізичних осіб, проводити в цих приміщеннях огляд, за необхідності примусово відкривати їх в уставленому порядку із залученням працівників внутрішніх справ, опечатувати ці приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там знаходиться та на яке законом можливе звернути стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено у судовому засіданні, Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2009 року по справі №2-704/09 вирішено стягнути з заявника ОСОБА_1, на користь ВАТ «ВТБ Банк» грошові кошти в загальному розмірі 421396,01грн. На виконання даного рішення судом видано виконавчий лист №2-704а/09 від 11.05.2010 р.

03 серпня 2010 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції (надалі «Відділ ДВС») ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №21446837 про примусове виконання даного рішення. Цією ж постановою накладено арешт на все належне йому майно у межах суми звернення стягнення.

У зв»язку з проведенням виконавчого процесу Відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції 03.08.2010 року було зроблено запитт до Києво-Святошинського МРЕВ ДАІ, щодо реєстрації права вланості на авто-мото транспорт за ОСОБА_1

Також 03.08.2010 року було Відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції було зроблено запит до БТІ Києво-Святошинського району, щодо наявності майна боржника та заборону вчиняти будь-які дії по перереєстрації або відчудженню майна боржника до надходження постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, також було зроблено запити до Головного управління Держкомзему у Київській області, Державної податкової служби України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2013 року в справі за заявою генерального директора ТОВ «Кредекс Фінанс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні заяву задоволено і замінено сторону у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області № 2-704а/09 від 11 травня 2010 року про стягнення в примусовому порядку з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором № 188/1180 від 21 грудня 2005 року, а саме замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» на стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», у зв»язку з переходом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» прав кредитора, відповідно до договору відступлення права вимоги № 241212ІВ від 24 грудня 2012 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2014 року в справі за заявою представника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у виконавчому провадженні заяву задоволено і замінено сторону у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа № 2-704а/09 Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення в примусовому порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2005 року, а саме замінено стягувача з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прав кредитора, відповідно до договору про відступлення права вимоги грошових зобов»язань за фінансовими кредитами б/н від 17 лютого 2014 року.

Постановою про заміну сторони виконавчого провадження головного державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_2 від 02 березня 2015 року замінено стягувача з ТОВ «Кредекс Фінанс» на стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Також, як вбачається з матеріалів справи, 07 липня 2015 р. заявником було подано на імя начальника Відділу ДВС ОСОБА_3 звернення з вимогою про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження за №21446837 про примусове виконання виконавчого листа №2-704а/09, виданого 11.05.2010 р., в звязку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, на підставі пункту 6) частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі також «Закон»).

Заявник ОСОБА_1 вважає, що виконавчі документи, видані на підставі рішень судів та інших органів (посадових осіб), можуть перебувати на виконанні в органах державної виконавчої служби по рішеннях майнового характеру-шість місяців, а по рішеннях немайнового характеру-два місяці, та до цього терміну додається час, на який виконавче провадження було зупинено та/або час, на який виконавчі дії відкладалися.

Враховуючи відсутність зворотної інформації від Відділу ДВС, заявник ОСОБА_1 вважає, що є очевидною неправомірна бездіяльність Головного державного виконавця Відділу ДВС ОСОБА_2 та начальника Відділу ДВС ОСОБА_3, що порушує його права, оскільки через неправомірну бездіяльність не було винесено/затверджено начальником ВДВС постанову про закінчення виконавчого провадження за № 21446837 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону (в зв»язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення), відповідно, не було знято арешт з належного йому майна.

Окрім того, заявник вважає, що бездіяльність Головного державного виконавця Відділу ДВС ОСОБА_2 та начальника Відділу ДВС ОСОБА_3 полягає в неправомірному ухиленні вказаних посадових осіб від виконання виконавчих дій без достатніх на те підстав, а саме: в порушення вимог частини 2 статті 30, пункту 6) частини 1, частини 3 статті 49 Закону Головним державним виконавцем Відділу ДВС ОСОБА_2 та начальником Відділу ДВС ОСОБА_3 не було вжито заходів, спрямованих на прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження за №21446837 в зв'язку із закінченням строку здійснення виконавчого провадження, та, відповідно, не зняття арешту, накладеного на майно боржника, скасування інших заходів примусового виконання рішення тощо; в порушення вимог частини 2 статті 30, пункту 6) частини 1, частини 3 статті 49, статті 50 Закону Головним державним виконавцем Відділу ДВС ОСОБА_2 не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, зняття арешту, накладеного на майно боржника, скасування інших заходів примусового виконання рішення, в порушення вимог частини 3 статті 49 Закону Начальником Відділу ДВС ОСОБА_3 не затверджено постанову про закінчення виконавчого провадження дії, зняття арешту, накладеного на майно боржника, скасування інших заходів примусового виконання рішення; в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про виконавче провадження» вказаними посадовими особами Відділу ДВС не надано письмову відповідь на його звернення від 07.07.2015 р. Щодо цього, зазначаю, що відсутність відповіді від посадових осіб Відділу ДВС на моє звернення є прямим порушенням вимог статті 40 Конституції України, згідно з якою усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Вказана бездіяльність порушує права заявника, оскільки він не має змоги користуватись належним йому майном через накладення арешту на майно всупереч вимогам статті 41 Конституції України, за якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Також порушені його права як сторони виконавчого провадження, в тому числі визначені статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник ОСОБА_1 вважає, що строк для звернення до суду з даною скаргою обчислювався із врахуванням спливу місячного терміну від дати отримання ВДВС його звернення 07.07.2015 року. Враховуючи значну кількість вихідних і святкових днів на початку травня, а також термін поштового обігу, він вважав, що ним дотримано строк подання скарги до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження-згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу-згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав,-згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов»язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру-у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи-підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Згідно вимог ч. 3 ст. 49 даного Закону про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов»язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов»язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв»язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред»явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Враховуючи вищезазначене, слід зазначити наступне, суд знаходить безпідставними та необґрунтованими вимоги заявника, щодо визнання неправомірною бездіяльності посадових осіб Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції: Головного державного виконавця Міщенко Л.М. та начальника ОСОБА_3, що проявляється в ухиленні без достатніх на те підстав від вжиття заходів щодо закінчення виконавчого провадження за №21446837 та від проведення дій, необхідних у зв'язку із закінченням виконавчого провадження, в тому числі винесення/затвердження постанови про закінчення виконавчого провадження, зняття арешту, накладеного на майно боржника, скасування інших заходів примусового виконання рішення; зобов'язання Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2 або іншій посадовій особі, в провадженні якої перебуває виконавче провадження 21446837 на час виконання ухвали суду, винесену за результатами розгляду даної скарги, невідкладно винести постанову про закінчення виконавчого провадження за №21446837 про примусове виконання виконавчого листа №2- 704а/09, виданого 11.05.2010 р. Києво-Святошинським районним судом Київської області, та зняття арешту, накладеного на майно боржника; зобовязання начальника Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_3, або особу, яка займає посаду чи виконує функції начальника Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції на час виконання ухвали суду, винесену за результатами розгляду даної скарги, невідкладно затвердити винесену Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2 або іншій посадовій особі, в провадженні якої перебуває виконавче провадження 21446837 на час виконання ухвали суду, винесену за результатами розгляду даної скарги, постанову про закінчення виконавчого провадження за №21446837 про примусове виконання виконавчого листа №2-704а/09, виданого 11.05.2010р. Києво-Святошинським районним судом Київської області, та зняття арешту, накладеного на майно боржника; зобов»язання Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2 або іншу посадову особу, в провадженні якої перебуває виконавче провадження 21446837 на час виконання ухвали суду, винесену за результатами розгляду даної скарги, у строк, встановлений законодавством, направити на його адресу три примірники копій постанови про закінчення виконавчого провадження за №21446837 та зняття арешту, накладеного на належне боржнику майно, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно, вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений виключний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження, з підстав зазначених заявником не передбачають можливості закінчення виконавчого провадження.

Вимоги ОСОБА_4 щодо визнання неправомірними дій посадових осіб Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції: Головного державного виконавця Міщенко Л.М. та начальника ОСОБА_3, що проявляється в ухиленні без достатніх на те підстав від вжиття заходів щодо закінчення виконавчого провадження за №21446837 та від проведення дій, необхідних у зв'язку із закінченням виконавчого провадження, в тому числі винесення/затвердження постанови про закінчення виконавчого провадження, зняття арешту, накладеного на майно боржника, скасування інших заходів примусового виконання рішення; зобов'язання Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2 або іншій посадовій особі, в провадженні якої перебуває виконавче провадження 21446837 на час виконання ухвали суду, винесену за результатами розгляду даної скарги, невідкладно винести постанову про закінчення виконавчого провадження за №21446837 про примусове виконання виконавчого листа №2- 704а/09, виданого 11.05.2010 р. Києво-Святошинським районним судом Київської області, та зняття арешту, накладеного на майно боржника; також задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Стаття 82 Закону України «Про виконавче провадження» не наділяє керівника відповідного органу державної виконавчої служби повноваженнями на розгляд скарг боржника у виконавчому провадженні та правом реагування на викладені в ній обставини. Тому у задоволенні скарги в цій частині слід також відмовити.

Твердження заявника ОСОБА_1 щодо ненадання йому письмової відповіді на його звернення від 07.07.2015 р. суд теж знаходить безпідставними та необґрунтованими, оскільки зазначаючи в скарзі про вказані порушення, заявник відповідно з вказаними вимогами про визнання бездіяльності начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ в зв»язку з порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян» до суду не звертався, а в прохальній частині скарги чітко виклав свої вимоги скарги, серед яких відсутні вимоги про визнання бездіяльності начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ в зв»язку з порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян».

Разом з цим заявник зазначив, що 09.07.2015 р. головним державним виконавцем Міщенко Л.М. винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (згідно ст.ст. 5, 11, п.4 ч.1 ст.47, п.5 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», в звязку з тим, що стягувачем не авансовано витрати, авансування яких передбачено законом.

Заявник вважає, що Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу 09.07.2015 р. винесена головним державним виконавцем Міщенко Л.М. з порушенням вимог законодавства, а, отже Постанова є неправомірною і підлягає скасуванню, оскільки Державним виконавцем при винесенні Постанови порушено вимоги частини 2 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення майнового характеру протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Заявник вважає, що державним виконавцем не приймалось рішення про проведення виконавчої дії з виготовлення технічної документації на нерухоме майно боржника у встановлений законом, про що свідчить відсутність будь-які процесуальних документів з цього приводу в матеріалах виконавчого провадження; лист Відділу ДВС за вих. №5408-1 про необхідність авансування витрат на виготовлення технічної документації на нерухоме майно боржника, який адресовано стягувачу та датовано 24.06.2015 р., тобто на чотири з половиною роки пізніше, ніж закінчився встановлений законом строк для проведення виконавчих дій (шість місяців). Крім того, в матеріалах виконавчого провадження відсутні документальні підтвердження факту направлення даного листа стягувачу.

Крім того, рішення про проведення виконавчої дії з виготовлення технічної документації на нерухоме майно боржника державним виконавцем не приймалось у встановлений строк, лист №5408-1 датовано з порушенням встановленого законом строку для проведення виконавчих дій та відсутні докази його направлення стягувачу, а, отже, відсутні підстави для винесення оскаржуваної Постанови, внаслідок чого така Постанова винесена неправомірно та підлягає скасуванню.

Державним виконавцем при винесенні Постанови порушено вимоги статей 47, 63 Закону України «Про виконавче провадження» стосовно порядку повернення виконавчого документа стягувача з підстави, що вказана в оскаржуваній Постанові.

В матеріалах виконавчого провадження наявний лист Відділу ДВС за вих. №5408-1 про необхідність авансування витрат на виготовлення технічної документації на нерухоме майно тобто через 15 (п'ятнадцять) днів після дати підготовки листа (без урахування строку поштового обігу листа до стягувача, за умови, якщо такий лист направлявся).

Враховуючи те, що: відсутні документальні підтвердження направлення вказаного листа стягувачу; відсутні документальні підтвердження дати отримання стягувачем даного листа, що необхідно для визначення початку перебігу двадцятиденного строку на відповідь стягувача та настання відповідних правових наслідків, передбачених ч.5 ст.63 Закону; державним виконавцем порушені строки, встановлені ч.5 ст.63 Закону; в порушення вимог ч,5 ст.63 Закону державним виконавцем не було знято арешт з майна боржника шляхом винесення відповідної постанови внаслідок не авансування стягувачем витрат, випливає, що підстава для винесення оскаржуваної Постанови є надуманою та не відповідає дійсним обставинам справи, внаслідок чого Постанова винесена державним виконавцем неправомірно.

В матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які документальні підтвердження направлення державним виконавцем такого попередження стягувачу, а також докази отримання такого попередження стягувачем.

Окрім цього, відсутній акт державного виконавця про нездійснення стягувачем авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій. Таким чином, факт неавансування стягувачем витрат на організацію та проведення виконавчих дій не засвідчено передбаченим нормативними актами документом, що, в свою чергу, свідчить про його відсутність.

В порушення даної норми державним виконавцем не було направлено копію даної Постанови боржнику, про що, зокрема, свідчить відсутність в матеріалах виконавчого провадження доказів направлення боржнику копії цієї постанови. Більш того, в пункті З резолютивної частини оскаржуваної Постанови державний виконавець в порушення вимог даної норми зазначив, що копію постанови направити виключно стягувану.

Про існування Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 09.07.2015 року, винесеної головним державним виконавцем Міщенко Л.М., заявнику стало відомо під час ознайомлення заявником з копіями матеріалів виконавчого провадження, підготовленими Відділом ДВС на запит суду, а саме: 24 вересня 2015р. Відповідно, строк для звернення до суду з оскарженням даної Постанови обчислювався із вказаної дати 24.09.2015 р., в звязку з чим заявник вважає, що ним дотримано строк подання до суду скарги.

Разом з тим, з такими доводами скаржника суд не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 ч.3 ст.129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду.

Зідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. п. 18 та 23 рішення Європейського суду з прав людини від 12 травня 2011 року у справі «Ліпісвіцька проти України» судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні. Тобто, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом. При здійсненні виконавчою службою виконання остаточного рішення, провадження має бути закінчено без зволікань.

Частиною 1 статті 6 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як наголошує ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-152/0/4-13 від 28.01.2013р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі", перш за все при розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має враховувати те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 14 ЦПК визначені ознаки обов'язковості судових рішень. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченогостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до статей 1, 5 закону Українии "Про виконавче провадження" виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Стаття 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначає виключний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження, зокрема: п. 8 - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно п. 3.12. Інструкції з організаціїпримусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Разом з тим, норми Закону України Про виконавче провадження не передбачають обов»язок державного виконавця зняти арешт у випадку повернення виконавчого документу стягувачеві за його заявою.

Зі скаргою на постанову про накладення арешту до суду або із заявою у порядку, визначеному ч.3 статтею 60 цього Закону, боржник не звертався.

Отже, порушень закону при поверненні виконавчого документу стягувачеві за її заявою судом не встановлено, державний виконавець діяв виключно в межах ст.ст.47, 50 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Суд приходить до висновку, що державний виконавець діяв у відповідності вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до умов якої при поверненню виконавчого документу стягувачу підстави для скасування арешту відсутні.

Крім того, відповідно до ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушенні права та свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» виходячи зі змісту ст. 248-24 ЦПК ( у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Такі ж рекомендації викладені в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі», з якого вбачається, що встановивши при розгляді скарги її обґрунтованість, суди повинні визнавати оскаржувані рішення, дії або бездіяльність неправомірними та визначати, яким шляхом необхідно задовольнити вимоги заявника та усунути порушення або поновити його права і свободи. Тобто сам суд не повинен вчиняти виконавчі дії.

Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 оскільки згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України в разі обґрунтованості скарги суд спочатку має визнати відповідні рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця неправомірними і лише потім у зв'язку із цим задовольнити вимогу заявника.

Суд оцінює докази наявні в справі, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно з'ясовує обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦПК України.

Порушень державним виконавцем положень Закону України «Про виконавче провадження» судом не встановлено, а відтак підстав для скасування постанови не має.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна торона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилаєтьсяяк на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник не довів того, що державним виконавцем були порушені його права та порядок ухвалення оскаржуваної постанови.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

На підставі ст. 1, 6, 11, 13, 47 Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись ст. ст. 60, 383-389 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1, субєкт оскарження: державний виконавець відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2, Начальник відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_3, заінтересована особа: ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення та бездіяльність державного виконавця відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом пяти днів, починаючи з дня наступного після її проголошення.

Суддя: А. Я. Волчко