АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільнусправу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 6» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року,

встановила:

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року названий позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 6» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 10 016 грн. 88 коп., з яких 8 582 грн. 90 коп. - сума основного боргу, 1 049 грн. 42 коп. - інфляційна складова боргу, 384 грн. 56 коп. - 3% річних від простроченої суми боргу.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 6» проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов'язання по сплаті за комунальні послуги не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 114).

26 липня 2005 року між ТОВ «Рада 6» та ОСОБА_1 укладено договір про управління будинком, надання послуг та участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території.

Згідно з умовами договору відповідач взяв на себе зобов'язання вносити плату на рахунок позивача за надані житлово-комунальні послуги.

Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Рада 6» зазначало, що відповідач взяті на себе обов'язки не виконував, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг, яка станом на 01.06.2014 року становить 9 485 грн. 90 коп., 1095 грн. 06 коп. - інфляційна складова, 397 грн. 04 коп. - 3% річних.

В запереченнях на позов ОСОБА_1 зазначив, що дія договору закінчилась 26 липня 2010 року, а позивач не виконав свій обов'язок укласти новий договір на надання житлово-комунальних послуг, що стало підставою для виникнення заборгованості. Вказав, що у ТОВ «Рада 6» відсутній статус виконавця послуг, у зв'язку із чим позивач не може звертатись до суду з даним позовом.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Із матеріалів справи вбачається, що Актом від 20.09.2004 року встановлено факт приймання від ЗАТ «Позняки-жил-буд» до ТОВ «Рада 6» в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта секції «Г, Д» житлового будинку із комплексом об'єктів громадського обслуговування та критими автостоянками(а.с. 92).

Квартира ОСОБА_1 знаходиться в секції «Г».

Таким чином, позивач є належним балансоутримувачем, а тому він має права, передбачені ч. 1 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вирішуючи спір, суд врахував вищенаведені вимоги закону та вірно застосував строк позовної давності, стягуючи заборгованість з липня 2011 року по травень 2014 року.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності надсилання квитанцій товариством «Інформаційно-обчислювальний центр «Рада», колегія суддів оцінює критично, оскільки 07.08.2013 року між ТОВ «Рада 6» та ТОВ «Інформаційно-обчислювальний центр «Рада» укладено договір доручення № 01/27/08, умови якого, зокрема передбачають такі повноваження ( а.с. 123-127).

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 08 грудня 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Білич І.М.

Поліщук Н.В.