Справа № 299/892/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Готри Т.Ю., Кожух О.А.

при секретарі - Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 26 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

27 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом, який обгрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько - ОСОБА_2 не залишивши заповіту.

Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі жилий будинок АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця - позивачка ОСОБА_1, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які від спадщини відмовились на користь позивачки, що підтверджується їхніми заявами, посвідченими сільськими радами за їх місцем проживанння.

Виноградівська державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_1, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, немає можливості, оскільки нею не представлено правовстановлюючий документ щодо належності майна спадкодавцеві.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила суд ухвалити рішення про визнання за нею права власності на житловий будинок загальною площею 40,7 кв.м., з надвірною спорудою, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішенням Хустського районного суду від 26 червня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в цілому на житловий будинок, загальною корисною площею 40,7 кв.м., з надвірною спорудою, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Межі доводів апеляційної скарги - апелянт підписав заяву про те, що не має претензій до проживання позивачки в спадковому будинку, а не про відмову від спадщини, та неправильно застосовано норми ЦК 2004 року, оскільки батько помер у 1998 році.

Позивачка та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просили відхилити апеляційну скаргу, оскільки їх брат ОСОБА_2 офіційно відмовився від спадщини, яка відкрилася після смерті батька.

ОСОБА_2 повторно не з'явився в судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлений, що вбачається з повідомлення про вручення судової повістки. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 - мама позивачки, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 - батько позивачки, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі на жилий будинок з надвірною спорудою, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Встановивши, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 від спадщини відмовилися на користь позивачки в порядку ч. 2 ст. 1275 ЦК України, що стверджується їхніми заявами, суд на підставі ст. ст. 1218, ч. 3 ст. 1223, ч. 5 ст. 1268 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України прийшов до висновку, що позов є підставним та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини, на які посилалася позивачка в своїй позовній заяві, відповідачі від спадкового майна відмовилися на користь позивачки, що не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб.

Судом першої інстанції не враховано, що згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаної норми ЦК України 2003 року застосовується до спадщини, яка відкрилася, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року; якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовується ЦК Української РСР 1963 року.

Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно з ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця.

Згідно положень статей 549, 554 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Згідно із вимогами ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця - позивачка ОСОБА_1, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Інших спадкоємців першої черги не має.

З листа Виноградівської державної нотаріальної контори, надісланого 3 березня 2015 року ОСОБА_1, вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, немає можливості, оскільки не представлено правовстановлюючий документ щодо належності майна спадкодавцеві.

Судом встановлено, що спадкове майно фактично перейшло у володіння і користування позивачки і це підтвердили в апеляційній інстанції відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

З рішення 11-ї сесії 22-го скликання Великокопанської сільської ради від 27 березня 1997 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» вбачається, що ОСОБА_2, мешканцю АДРЕСА_1 передано у приватну власність земельну ділянку, яка була в його постійному користуванні, площею 0,39 га.

Рішення про отримання дозволу на проведення будівництва знаходяться в архіві, що вбачається з супровідного листа виконкому В.Копанської сільської ради від 3 березня 2015 року № 55/01-16.

З довідки комунального підприємства «Виноградівське РБТІ» від 12 лютого 2015 року вбачається, що житловий будинок з надвірною спорудою в АДРЕСА_1, вартістю 26842 грн. будівництвом завершений, загальна корисна площа якого становить 40,7 кв.м., в тому числі житлова 14,6 кв.м..

З довідки виконавчого комітету Великокопанської сільської ради від 23 січня 2015 року № 02-10/32 вбачається, що згідно записам погосподарської книги № 15, особового рахунку НОМЕР_1 по Великокопанській сільській раді домогосподарство в АДРЕСА_1, рахується за ОСОБА_2, 1918 року народження, який помер 10.11.1998 року.

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки, а згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 від спадщини відмовилися на користь позивачки в порядку ч. 2 ст. 1275 ЦК України, що стверджується наявними в матеріалах справи заявами, що посвідчені сільськими радами по місцю проживання відповідачів.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Встановивши, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 від спадщини відмовилися на користь позивачки в порядку ч.2 ст. 1275 ЦК України, що стверджується наявними в матеріалах справи заявами, посвідченими сільськими радами по місцю проживання відповідачів, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на спірний спадковий будинок з надвірною спорудою.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що він не відмовлявся від спадщини, не заслуговують на увагу, оскільки в адресованій суду заяві, посвідченій секретарем виконкому Великокопанської сільської ради 3 березня 2015 року, зареєстровано в реєстрі за № 3, відповідач зазначив, що до спадкового майна, яке залишилося після смерті батька ОСОБА_2, претензій не заявляє і просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Застосування в рішенні суду до спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, норм ЦК України 2003 року не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги на законність судового рішення не впливають.

З огляду на викладене та на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 слід відхилити як безпідставну й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду від 26 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: