Справа № 308/8066/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді - Микуляк П.П.

при секретарі - Остич Л.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» Мага В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» про визнання договору недійсним та стягнення сплачених коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою до відповідача ТОВ «ЕВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» про визнання договір недійсним та стягнення сплачених коштів.

Свої вимоги позивач мотиву є тим, що 17.04.2015 року в м.Тернопіль між ним та ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» було укладеного Договір фінансового лізингу №д01603, предметом якого є транспортний засіб. Того ж дня, на розрахунковий рахунок відповідача ним було сплачено 33000 грн. в якості адміністративного платежу.

07.05.2015 року він звернувся до відповідача з вимогою про розірвання договору та повернення сплаченого платежу в розмірі 33000 грн. Листом від 12.05.2015 року за №81 відповідач повідомив його про розірвання договору, однак в поверненні коштів було відмовлено з посиланням на п.12.1 Договору.

З пункту 12.1 Договору вбачається, що Лізингоодержувач, який сплатив Адміністративний платіж, частково або повністю сплатив Авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвати Договір, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання Договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та /або частини авансових платежів, 40% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку не повертається.

Позивач вважає, що вказаний пункт договору є несправедливим, він призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, оскільки встановлює односторонню відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усуває відповідальність лізингодавця, не надає правоспоживачу вимагати дострокового розірвання договору із одержанням відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, передбачає покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору і надає відповідачу право не повертати суму адміністративного платежу за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що п.8.4 Договору сторони погодилися про зміну ціни предмета лізингу у разі зміни курсу долара або відпускної ціни транспортного засобу. Тобто, фактично надана можливість за певними обставинами збільшити вартість предмету лізингу.

При цьому, у п.13 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» сказано, що при визначенні ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Натомість в ст.12 Договору можливості надання йому, як споживачу, право розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, не передбачено.

За таких обставин, позивач вважає, що всупереч ст..18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови спірного договору є несправедливими, оскільки такі, порушують принцип добросовісності, вони призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, а також завдають шкоди споживачеві.

Зміст договору, на думку позивача, також суперечить вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послу» оскільки в договорі не міститься підтвердження, що йому надана інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, зокрема інформація про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, визнати договір фінансового лізингу №д1603 від 17.04.2015 року недійсним та стягнути відповідача на його користь сплачені кошти в розмірі 33000 грн. та судові витрати.

Представник відповідача ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» Мага В.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, таким, що не підкріплені жодним належним та допустимим доказом та ґрунтується виключно на припущеннях позивача.

Заслухавши пояснення позивача а представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного висновку:

17 квітня 2015 року між ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» (Лізингодавець) та ОСОБА_1 (Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №01603, за умовами якого Лізингодавець зобов'язався придбати у свою власність предмет лізингу, який визначено Лізингоодержуачем, а саме: Dong Feng 404 каб. і передати його у користування Лізингоодержувачу в строк та на умовах цього Договору, а Лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Спеціальним законом, що визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу в Україні є Закон України «Про фінансовий лізинг».

Згідно ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Стаття 6 цього Закону передбачає, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

З дослідженого судом Договору фінансового лізингу №д1603 від 17.04.2015 року слідує, що сторонами договору при його укладенні було обумовлено умови щодо предмету лізингу, його вартості, права та обов'язки сторін, порядок сплати платежів тощо. Згідно п.8.2 Договору вартість предмету лізингу на момент укладення договору становить 13200 дол.США з урахуванням ПДВ, що згідно обмінного курсу США до української гривні, на фактичну дату укладення даного Договору, еквівалентно 330000 грн.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами за даним Договором (п.2.1 Договору). Строки, порядок та умови сплати лізингових платежів сторонами погоджено в статті 10 Договору.

Тобто, сторони при укладенні спірного Договору погодили всі істотні умови договору, які є необхідними для даного виду договору. Даний договір укладено в письмовій формі, особисто підписано позивачем та повноважною особою відповідача і скріплений печаткою Товариства.

На підтвердження виконання умов Договору, після його підписання, Лізингоодержувачем було сплачено на користь Лізингодавця адміністративний платіж в розмірі 33000 грн., що підтверджується №ПН 3700 від 17.04.2015 року.

Відповідно до п.12.1 Договору Лізингоодержувач, який сплатив Адміністративний платіж, частково або повністю сплатив Авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвати Договір, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого Авансового платежу та-або частини Авансових платежів, 40% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Позивач вважає, що правовідносини, що виникли при укладенні договору фінансового лізингу не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими та вкрай невигідними для нього, як споживача.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, що викладена в постанові від 11.09.2013 року в справі №6-4цс13, аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

За умовами Договору Адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір Адміністративного платежу відображається у Додатку №1 до Договору та становить погоджений Сторонами відсоток від вартості Предмета лізингу.

Стягування штрафу чи не повертання сплаченого Адміністративного платежу в даному випадку не протирічить нормам чинного законодавства, а лише передбачає відповідальність Лізингоодержувача при розірванні Договору, тобто є забезпеченням виконання ним своїх обов'язків.

Сторони при укладені Договору погодили відповідні лізингові платежі, що прямо передбачено ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг», в тому числі і комісію за організацію договору, та погодили, що у разі односторонньої відмови лізингоодержувача від договору, лізингодавець комісію за організацію договору не повертає, що зараховується в якості штрафу за дострокове припинення цивільно-правового договору.

Тобто, сторони взяли на себе певні зобов'язання та погодили певний вид забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань по договору, тобто штраф за дострокове розірвання договору саме лізингоодержувачем, а не лізингодавцем.

Порядок та наслідки розірвання правочинів лізингу чітко визначено Законом України «Про фінансовий лізинг», що також відображено в договорі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.11 та ч.1 ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Тобто, Лізингоодержувач має право розірвати або відмовитись від договору фінансового лізингу у випадках, що передбачені або Законом або договором. З наведених вище норм вбачається, що розірвання на підставі Закону можливе лише у разі порушення лізингодавцем строку передачі предмету лізингу більше ніж на 30 днів. В інших же випадках, сторони зобов'язані керуватись умовами договору, які попередньо ними погоджені.

Позивач своїм підписом засвідчив факт ознайомлення та згоду з умовами Договору, підтвердив свої права та обов'язки за Договором, підтвердив здатність набувати прав та обов'язків за Договором, умови Договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе (п.17.5 ст.17 Договору). Лізингоодержувач своїм підписом засвідчив, що послуга з фінансового лізингу, що надається за цим Договором, обрана ним самостійно, свідомо, без нав'язування з боку Лізингодавця або його представників (п.17.6 ст.17 Договору).

Щодо посилання позивача на валютні ризики чи зміну відпускної ціни транспортного засобу слід зазначити наступне.

Відповідно до ст..533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За приписами частини другої статті 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Положеннями пункту 8.1 Договору передбачено, що лізингові платежі, інші Платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим Договором, розраховуються в доларах США на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на робочий день виписки рахунку або квитанції на сплату платежу.

З дослідженого судом договору слідує, що сторони у пункті 8.2 Договору відповідно до вимог законодавства передбачили ціну предмета лізингу, як у національній грошовій одиниці так і в доларах США, теж саме стосується і щомісячних лізингових платежів, визначених в пункті 10.3 Договору.

Відповідно до п.8.4 Договору підписанням даного договору Лізингоодержувач підтверджує, що він повідомлений про валютні ризики під час виконання Лізингоодержувачем своїх зобов'язань за цим Договором. Лізингоодержувач прийняв на себе валютні ризики згідно з цим Договором.

Підтвердженням того, що зобов'язання по Договору виконуються у гривні є квитанція №ПН 3700 від 17.04.2015 року про сплату позивачем Адміністративного платежу в розмірі 33000,00 грн.

Відповідач не має права в односторонньому прядку змінювати умови договору, в тому числі і ціну товару, оскільки договір фінансового непрямого лізингу передбачає умову придбання товару у майбутньому, то лізингодавець зобов'язаний керуватись саме тими цінами, які диктують виробники та дилери, а також законодавство.

Крім того, всі лізингові платежі встановлені договором, закріплені відповідними формулами та чітко закріплені в додатках до Договору, які є його невід'ємною частиною та не підлягають зміні. Проте, умовами договору передбачені випадки, коли платежі можуть бути змінені, а саме у випадках не залежних від Лізингодавця.

Відповідно до п. 8.13 Договору в період строку дії даного договору розмір лізингової плати може індексуватись в залежності від: зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність Лізингодавця: збільшення та/або зменшення податків, зборів та інших обоє 'язкових платежів, пов 'язаних з конвертацією гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку; переоцінки залишкової вартості Предмета Лізингу, яка спричинена змінами вимог нормативно-правових актів України щодо переоцінки Предмета Лізингу; збільшення та/або зменшення розмірів податків з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та/чи механізмів.

Пунктом 8.8. Договору визначено, що коригування розмірів лізингових платежів, у випадках передбачених цим Договором, не призводить до збільшення загальної вартості Предмета Лізингу.

Таким чином, за умовами договору лізингові платежі можуть бути змінені у деяких випадках, які не залежать від Лізингодавця, проте у разі коли така зміна відбудеться, Лізингодавець зобов'язаний повідомити про таку зміну Лізингоодержувача та відповідно до п. 8.15 Договору скласти відповідну додаткову угоду. Тим самим, сторони мають можливість обговорити нові виниклі обов'язки та у разі непогодження, прийти до належного компромісу.

Приписами ч.3 статті 762 ЦК України визначено, що договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Аналізуючи в сукупності зібрані докази, суд вважає, що умови укладеного між ОСОБА_1 до ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» договору фінансового лізингу №д1603 від 17.04.2015 року повністю відповідають чинному законодавству України, зокрема спеціальному Закону «Про фінансовий лізинг». В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання позивача на той, що умови даного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, а також завдають йому шкоду.

Враховуючи зазначене, суд при ходить до переконання, що підстав для задоволення вимог позивача про визнання договору фінансового лізингу №д1603 від 17.04.2015 року недійним та стягнення сплачених ним коштів в розмірі 33000 грн. не має.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208, 209, 212,-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ УКРАЇНА» про визнання договору фінансового лізингу №д1603 від 17.04.2015 року недійсним, стягнення сплачених коштів в розмірі 33000 грн. та стягнення судових витрат - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Микуляк П.П.