У Х В А Л А

25 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І., Лященко Н.П., -

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: Інспекція з питань захисту прав споживачів у м. Києві про захист прав споживача,

встановила:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на користь позивача пеню в розмірі 2 024 157 грн. 27 коп.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 в частині розірвання кредитного договору та іпотечного договору залишено без розгляду.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про захист прав споживачів відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2014 року залишено без змін.

У червні 2015 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини 1 статті 261, частини 1 статті 526, частини 1 статті 610 ЦК України, частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Для прикладу наявності зазначеної підстави ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року, в якій на її думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд, погодившись з висновками апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення із позовними вимогами до суду, оскільки умовами кредитного договору не було визначено строку виплати грошових коштів банком відповідно до заяви позичальника, тому початок позовної давності для стягнення пені за невиконання зобов'язання необхідно обчислювати з моменту невиконання банком свого зобов'язання. .

У той самий час у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, визнання недійсними кредитного договору та договору застави, виключення майна із реєстру застав та заборон відчуження майна суд касаційної інстанції виходив з того, що судом апеляційної інстанції не враховано заяву про застосування строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, надано невірну оцінку наданим доказам у їх сукупності, не з'ясовано в повному обсязі усіх обставин справи.

Таким чином, із наданої для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року вбачається, що вона ухвалена у справі при наявності інших фактичних обставин, з іншим суб'єктним складом та предметом позову, ніж у справі, судове рішення в якій просить переглянути заявниця, тому вказане судове рішення не є прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_4 доводи не вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: Інспекція з питань захисту прав споживачів у м. Києві про захист прав споживача відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко