Справа № 640/4304/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2015 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Якуші Н.В.

при секретарі Пічугіній А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкова клопотання представника відповідача про передання справи за підсудністю за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 та кредит» в особі «Слобожанського регіонального департаменту» про стягнення коштів за договором банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

Представник відповідача заявив суду клопотання про зміну підсудності вказаної цивільної справи за місцем знаходження відповідача, а саме просив передати справу на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. Посилався на те, що Слобожанський регіональний департамент АТ «Банк «ОСОБА_2 та кредит» не є юридичною особою, а є функціональним структурним підрозділом АТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит», не є філією або представництвом юридичної особи.

Позивач заперечував проти задоволення заяви про передачу справи на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва, пославшись на те, що позивачем вірно визначена підсудність вказаної справи.

Заслухавши сторони суд дійшов до наступних висновків.

Предметом спору є повернення депозитного вкладу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором ( стаття 633 цього Кодексу ).

Статтею 633 ЦК країни передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться ( роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року №5 « Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» розяснено, що оскільки Закон України « Про захист прав споживачів » не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються належать ті, що виникають, зокрема із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян ( у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансовими послугами вважаються, зокрема : залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін.

Характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законі України « Про захист прав споживачів » та Законі України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг » терміни : споживчий кредит, фінансова установа, фінансова послуга дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають з кредитних договорів, договорів банківського вкладу підпадають під дію Закону України « Про захист прав споживачів ».

Згідно з положеннями п. 22 ст. 1 цього ж Закону, споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника.

За загальним правилом підсудності, сформульованим у ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб предявляються за їх місцем знаходження. Виключення із цього правила встановлені іншими нормами глави І розділу ІІІ ЦПК України.

Зокрема, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 14 ст. 110 ЦПК України, позивачу в справах про захист прав споживачів надано право на свій розсуд пред'являти позов : за місцезнаходженням відповідача, за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору ( за винятком виключної підсудності ).

З матеріалів справи вбачається, що позивач зазначає місце свого проживання провулок Дунаєвського, 10 м. Харків , що знаходиться території Київського району м. Харкова.

Отже підстав для передачі справи на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва суд немає.

Керуючись ч.5 ст. 110 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» про передачу справи на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Якуша