Справа № 645/2960/15-ц
Провадження № 2/645/1335/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Шевченко Г.С.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму 225 762, 64 гривень.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 11.11.2011 року за ним був зареєстрований транспортний засіб «Богдан-231040», 2011 року випуску, номер шасі Y6L231040CL201156, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2, та видане свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії САК № 080642.

05.12.2011 року між ним та ОСОБА_3 був укладений усний договір доручення на розпорядження та відчуження вищевказаного транспортного засобу, того ж дня ним на ім'я відповідача була видана нотаріально посвідчена довіреність, якою позивач уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси у всіх підприємствах, установах і організаціях з усіх питань, повязаних з експлуатацією та розпорядженням транспортним засобом, також надав право укладати від його імені договори купівлі-продажу, визначаючи на власний розсуд ціну та одержувати грошові кошти. Права зберігати у себе виручені за продаж транспортного засобу грошові кошти він відповідачеві не надавав.

01.12.2014 року за зверненням ОСОБА_2 до нотаріуса вищезазначена довіреність була скасована, його заява про скасування була того ж дня направлена нотаріусом ОСОБА_3 та ВРЕР № 1 ГУ МВС України в м. Харкові. Крім того, 01.12.2014 року він особисто надіслав ОСОБА_3 листа з вимогою повернути автомобіль або повернути належні йому грошові кошти, одержані відповідачем у разі відчуження автомобіля, але останній не відповів на листа, автомобіль або гроші йому не віддав.

15.12.2014 року з листа заступника начальника УДАІ ГУ МВС України в Харківській області позивачу стало відомо, що 16.09.2014 року автомобіль був переоформлений в Миколаївській області на іншого власника, було виписане нове свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії СХХ № 416332.

В подальшому він дізнався, що 16.09.2014 року на підставі довіреності ОСОБА_3 продав належний йому транспортний засіб громадянину ОСОБА_5 за 89 030 гривень.

21.01.2015 року ОСОБА_2 була спрямована на ім'я ОСОБА_3 письмова вимога про повернення грошових коштів в сумі 89 030 гривень, виручених за продаж авто, але ця вимога відповідачем була проігнорована. Отже, з дня, наступного за днем продажу авто, 16.09.2014 року, ОСОБА_3 набув перед позивачем статусу боржника вищевказаних коштів.

Внаслідок дій відповідача ОСОБА_4 позбавлений права користуватися та розпоряджатися власними грошима, тому наполягає на стягненні з ОСОБА_3 на його користь вартості продажу транспортного засобу в сумі 89 030 гривень. Крім того, за час неповернення коштів вважає такими, що виникли, відсотки за користування відповідачем цією сумою. Розмір відсотків, підрахований згідно облікової ставки Національного Банку України, за період з 17.09.2014 року по 06.04.2015 року складає 8 365,15 гривень. Також позивачем розрахований та повинен бути сплачений відповідачем розмір заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 17 859,42 гривень та три відсотки річних від простроченої суми, що складає 1 478,14 гривень. Разом з цим, позивач має упущену вигоду, повязану із зростанням курсу долару США, яку оцінює в 89 029 гривень. Дії відповідача завдали йому, окрім матеріальної, й значну моральну шкоду. Були принижені його честь, гідність, престиж та ділова репутація, він пережив моральні страждання внаслідок обману з боку ОСОБА_3, порушення його прав та нормальних життєвих звязків. Ці обставини мають для позивача негативні наслідки, від яких неможливе повернення до нормального психічного стану, він не може займатися своїми звичайними справами та належним чином виконувати професійні обовязки. З огляду на це, достатнім ОСОБА_4 вважає відшкодування відповідачем на його користь моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень. За правову допомогу ним було сплачено 10 000 гривень, які також, на його думку, повинен відшкодувати відповідач.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 та просив задовольнити їх.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Будучи допитаним судом за його згодою в якості свідка, ОСОБА_3 показав наступне. Жодного договору щодо продажу автомобіля «Богдан 231040» між ним та ОСОБА_2 ніколи не укладалося. Більш того, не він позивачеві, а позивач йому винен грошові кошти, що випливає з договору позики, який укладався між ними в минулому. У жовтні-листопаді 2011 року ОСОБА_4 звернувся до нього з проханням позичити гроші в сумі 72 500 гривень на придбання автомобіля «Богдан 231040», щоб потім здавати його в оренду, тим самим в подальшому окупити його вартість. ОСОБА_3 погодився та вони домовилися про строк позики 1 рік та 10,5 місяців, і про фіксовану суму у 700 гривень, яку ОСОБА_4 сплачуватиме ОСОБА_3 щомісяця в якості відсотків. 09.11.2011 року він передав ОСОБА_2 гроші, а той віддав йому копію договору дарування квартири на підтвердження свого права власності, копії свого паспорту та довідки про присвоєння ІПН. Одразу після передання грошей позивач написав боргову розписку. Після цього у нотаріуса вони уклали договір, вказавши там строк повернення коштів до 24.09.2013 року. За декілька днів ОСОБА_4 повідомив його про купівлю автомобіля та його реєстрацію в ДАІ, а десь за три тижні попросив про зустріч. Під час зустрічі він скаржився, що не може знайти вигідних умов для здачі автомобіля в оренду, висловлював побоювання, що не зможе сплачувати борг та щомісячні 700 гривень, потім запропонував написати ще одну боргову розписку на суму процентів 15 750 гривень. Вони домовилися, що ці гроші позивач віддасть йому разом із сумою основного боргу у вересні 2013 року. На підтвердження повернення грошей ОСОБА_4 видав ОСОБА_3 довіреність на автомобіль, продовжуючи ним користуватися, а ОСОБА_3, у свою чергу, обіцяв нічого не робити за довіреністю до кінця строку повернення боргу. Якщо у вересні 2013 року гроші будуть повернені, він мав повернути довіреність, а якщо ні мав право розпорядитися автомобілем. У нотаріуса під час видачі довіреності ОСОБА_3 присутній не був, тому йому не відомо, чому ОСОБА_4 видав довіреність на 10 років. Ні автомобіля, ні документів на нього при цьому у нього не було, все це перебувало у позивача. У вересні 2013 року позивач попросив про продовження строку виконання свого зобовязання, потім ще просив про це. З серпня 2014 року позивач почав уникати зустрічей з ОСОБА_3, на телефонні дзвінки не відповідав. З цього він зрозумів, що ОСОБА_4 не планує повертати гроші, тому через співробітників міліції почав розшукувати автомобіль, дізнався, що автомобіль знаходиться у м. Херсоні у ОСОБА_5 Також він зясував, що довіреність позивач не скасував. В середині серпня 2014 року він поїхав до м. Херсону, знайшов ОСОБА_5 та розповів йому про обставини справи, показавши наявну у нього довіреність. ОСОБА_5, в свою чергу повідомив, що є приватним підприємцем і з січня 2012 року використовує автомобіль «Богдан 231040» за договором оренди з правом викупу, укладеним з ОСОБА_2 Між собою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 домовилися про оренду авто за 3 000 гривень щомісячно з правом його викупу за полуторну вартість 108 750 гривень або правом переходу автомобіля у власність ОСОБА_5 після виплати оренди на таку суму. Гроші він сплачував ОСОБА_2 щопівроку наперед або кожні 3-4 місяці під розписки. Напочатку серпня 2014 року ОСОБА_5 приїжджав у м. Харків, щоб сплатити орендну плату за останні 5 місяців, але не знайшов ОСОБА_2 Від знайомих дізнався, що той винен грошей ще й іншим людям, які теж його розшукують. Крім того, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_3, що, оскільки сплатив майже всю вартість автомобіля ОСОБА_2, платити цю вартість йому він не буде, а готовий віддати лише 15 750 гривень, про які він розказав як про підставу видачі довіреності ОСОБА_2 У іншому випадку він взагалі не назве місце перебування автомобіля та не сплатить жодної суми. Вони домовилися про сплату ОСОБА_5 ОСОБА_3 15 750 гривень та укладання договору купівлі-продажу автомобіля. На ці умови він погодився від відсутності інших варіантів. Грошей у ОСОБА_5 на той час не було, тому він запропонував розрахуватися сантехнічним товаром, продажем якого він займався, із розрахунку оптових цін. ОСОБА_3 погодився, оскільки зрозумів, що зможе продати товар за більшу ціну та ще й заробити на цьому. ОСОБА_5 передав йому змішувачі на обумовлену суму та накладні, відмітку на накладних вони домовилися поставити після укладення договору купівлі-продажу автомобіля. У юриста вони уклали такий договір, пішли з ним у ДАІ м. Херсона для перереєстрації, але там не було номерних знаків. Юрист, що складав їм договір, порадив перереєструвати автомобіль в м. Миколаєві. В ДАІ м. Миколаєва їх спрямували до фірми «Авто Бізнес», де їм оформили всі документи, але у довідці була вказана вартість автомобіля, визначена експертом. Як їм пояснили у фірмі, це робиться з метою відсутності підозри, що вони бажають ухилитися від сплати платежів з оформлення авто. Після виконання всіх необхідних дій він поїхав додому.

Представник відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позовних вимог з обставин, викладених відповідачем.

Допитаний судом свідок ОСОБА_5 підтвердив свідчення ОСОБА_3 в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.12.2011 року ОСОБА_2 була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрована у реєстрі за № 2017. Цією довіреністю ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_3, серед іншого, представляти його інтереси в органах нотаріату, комісійних магазинах, органах Державтоінспекції, комісіях або в будь-яких інших підприємствах, установах і організаціях незалежно від їх підпорядкування та форми власності з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією та розпорядженням належного йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ САК 080642, виданого ВРЕР № 1 ГУ МВСУ Харків 11.11.2011 року, транспортного засобу марки та моделі «Богдан-231040», 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6L231040CL201156, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2, зареєстрованим тим самим ДАІ тоді ж. Для цього ОСОБА_4 надав ОСОБА_3, серед інших, право зняти з обліку чи поставити на облік автомобіль в органах ДАІ, укладати від його імені договори купівлі-продажу, міни, оренди, визначаючи на власний розсуд ціну та інші умови, одержувати належні йому гроші та вчиняти інші дії, повязані з цією довіреністю.

Як вбачається з рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.07.2015 року у справі № 644/9553/15, провадження № 22-ц/790/3998/15, судом було змінено рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.03.2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, скасоване додаткове рішення цього ж суду від 03.04.2015 року та ухвалено в повному обсязі відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Зазначеним вище рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що зобовязання ОСОБА_2 щодо повернення ОСОБА_3 отриманих від нього грошових коштів на придбання транспортного засобу «Богдан-231040», 2011 року випуску, номер шасі Y6L231040CL201156, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2, були ним виконані ще 05.12.2011 року шляхом передачі ОСОБА_3 вказаного автомобіля за нотаріально посвідченою довіреністю з наданням йому права як на експлуатацію, так і на розпорядження зазначеним автомобілем, тому зобовязання ОСОБА_2 припинили свою дію.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд приходить до висновку висновку, що грошові кошти, отримані ОСОБА_3 за продаж автомобіля «Богдан-231040», 2011 року випуску, номер шасі Y6L231040CL201156, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2, ОСОБА_5, відповідач не повинен був передавати позивачеві, оскільки ці грошові кошти належать саме ОСОБА_9 як такі, що були виручені за продаж майна, переданого йому позивачем на виконання грошового зобовязання, як це встановлено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16.07.2015 року. Відповідно, позивач не може й претендувати на інші грошові відшкодування, заявлені ним у позовній заяві, оскільки ці вимоги випливають з первісної вимоги про стягнення суми, одержаної за продаж автомобіля.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту не тільки порушених, а й оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

З огляду на викладене, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, тому у задоволенні позову суд відмовляє в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г. С. Шевченко