АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, яка потребує допомоги,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є особою похилого віку і потребує матеріальної допомоги. Вона перебуває на пенсії за віком з 14.09.1994 року, має статус дитини війни. Відповідач є її донькою, проживає з нею в одному житловому будинку, має дохід, але не надає матеріальну допомогу на її утримання, якої вона потребує. Позивач не має достатніх коштів на придбання ліків, оплату комунальних послуг. Інших дітей вона не має, також як і не має близьких родичів, які б могли надавати їй допомогу.

А тому, на підставі викладеного позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь кошти на її утримання аліменти у розмірі 400,00 грн. щомісячно.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання останньої в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 30 жовтня 2014 року до моменту смерті ОСОБА_2 Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську.

Сторони проживають в одному будинку АДРЕСА_1, а саме, позивач мешкає у квартирі № 67, а відповідач у квартирі № 46.

Позивач є непрацездатною особою та з 14 вересня 1994 року є пенсіонером за віком.

Відповідач є працездатною особою, з 2012 року працює у закладі громадського харчування ФОП ОСОБА_4 роздавальником, за період з червня 2014 року по листопад 2014 року розмір її заробітної плати склав 7320,00 грн. (з урахуванням податків - 6472,92 грн.), тобто середньомісячний заробіток складає 1220,00 грн.

Відповідач також має заборгованість зі сплати за комунальні послуги в сумі 261,83 грн.

Встановлено, що ОСОБА_2 має хронічні захворювання кішківника, періодично проходить курси стаціонарного лікування в медичних закладах та потребує періодичного оперативного втручання, що зумовлює витрати коштів. Іншого доходу окрім пенсії позивачка не має.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, суд першої інстанції керувався положеннями ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 205 СК України, ст. 47 ЗУ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», а також посилався на те, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання позивача у частці від заробітку (доходу) відповідача, а саме в розмірі 1/6 частки щомісячно, враховуючи розмір отримуваного позивачкою доходу у вигляді пенсії, стан її здоров'я, а також матеріальний та сімейний стан відповідача, та її можливість надавати таке утримання.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що відповідач не має утриманців, будь-яких зобов'язань за виконавчими документами, є працездатною, має чоловіка, житло, задовільний стан здоров'я, а тому має змогу сплачувати аліменти в тому розмірі, в якому позивач просила суд. Крім того, суд першої інстанції не обґрунтував неспроможність відповідача виконувати аліментні зобов'язання і їх призначення у меншому від мінімального розміру.

Однак з такими доводами апелянта погодитися не можна, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного Кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно з ч.1 ст. 205 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Оскільки відповідач має стабільний заробіток, суд прийшов до висновку про можливість стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки у розмірі 1/6 частини від її заробітку (доходу) щомісячно.

Як вбачається з матеріалів справи, дохід відповідача за період з червня 2014 року по листопад 2014 року склав 7320,00 грн. (з урахуванням податків - 6472,92 грн.), тобто середньомісячний заробіток складає 1220,00 грн., що суд вважає недостатнім як для утримання власної сім'ї, так і для надання матеріальної допомоги матері у визначеному позивачем розмірі.

Таким чином, суд в повному обсязі врахував обставини, які вирішуються при визначенні розміру аліментів, а саме враховано стан здоров'я позивача, розмір доходів сторін, а також заборгованість відповідача зі сплати за комунальні послуги в сумі 261,83 грн.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова