У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 15 жовтня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Львівського національного університету імені Івана Франка про проведення перерахунку стипендії та її виплату за касаційною скаргою Львівського національного університету імені Івана Франка на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2015 року, - в с т а н о в и л а: У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по виплаті стипендії за період з 1 вересня 2011 року по 31 січня 2014 року у розмірі 10 319 грн 88 коп., неотриману гарантовану стипендію за період з 1 лютого 2014 року по 30 листопада 2014 року у розмірі 12 180 грн, зобов'язати відповідача виплачувати йому з 1 грудня 2014 року стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, до закінчення ним навчання. Вимоги мотивував тим, що з 1 вересня 2011 року він навчається у Львівському національному університеті імені Івана Франка за державним замовленням, оскільки був зарахований на пільгових умовах, як дитина шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років. Проте з 1 вересня 2011 року по 31 січня 2014 року отримував щомісячну державну стипендію на загальних умовах, а з лютого 2014 року і по теперішній час за результатами семестрової успішності він стипендії не отримує. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_4 заборгованість по виплаті стипендії за період з 1 вересня 2011 року по 31 січня 2014 року у розмірі 10 319 грн 88 коп., неотриману гарантовану стипендію за період з 1 лютого 2014 року по 30 листопада 2014 року у розмірі 12 180 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено. У поданій касаційній скарзі Львівський національний університет імені Івана Франка, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Отже, судові рішення в частині позовних вимог про виплату стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, до закінчення навчання не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ч. 1 ст. 355 ЦПК України). Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, встановивши, що стаж роботи батька ОСОБА_4 складає 21 рік 1 місяць, а тому позивач має право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, що передбачено Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу Львівського національного університету імені Івана Франка відхилити. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2015 року в частині задоволення позовних вимог залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: В.А. Черненко В.І. Журавель С.П. Штелик
й