Справа № 645/5909/15-ц
Провадження № 2/645/1966/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 року року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Шарка О.П. секретаря судових засідань ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання частково недійсним умов угоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 13 січня 2014 року між ним та ТОВ «Авто Просто» була укладена угода № 705883 з додатками № 1, 2 про включенням в групу 001205, порядковий номер 152 для придбання автомобіля.Предметом даної угоди було надання як учаснику програми, послуг спрямованих на придбання автомобіля марки «ЗАЗ ЛАНОС», вартість якого складала 78 900,00 гривень через програму «Авто Просто», організовану цим товариством. Також позивач вказує, що 13 січня 2014р. був укладений договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару; вартість винагороди у розмірі 2 840,40 грн. на користь ТОВ «Авто Просто» була сплачена.

З 12.02.2014р. позивач почала виконувати умови укладеного договору і вважала що зможе отримати автомобіль у розумні строки, тобто з першого місяця дії договору.Як учасницею групи, нею виконувались всі вимоги згідно до програми по сплаті періодичних платежів, щомісячної винагороди, включаючи авансові внески.За пропозицією відповідача 07.10.2014р. позивач поповнила фонд групи одноразовим платежем у розмірі 26 404,4грн., що надавало одну з найбільшу загальну кількість батів, а отже переважне право на отримання автомобіля.Відповідно до п. 4.2. договору у кожній групі щомісячно розподіляється, щонайменше, така кількість автомобілів, яку можливо придбати за рахунок фонду цієї групи. Відповідач не інформував учасників про накопичений розмір внесків, тому вона продовжувала здійснювати чергові внески, останній внесок був 12.02.2015р.Незважаючи на вимоги провести розподіл товару, відповідач ухилявся від виконання цієї умови, чим допустив істотне порушення договору, оскільки при укладенні договору вона розраховувала на отримання автомобіля в термін один-два місяця. Усього було сплачено 49 628,86грн.

У звязку з тим, що розподіл товару постійно переносився і звернення позивача не розглядались, а ціна товару мала постійно зростати, вона вимушена була звернутися з заявою про розірвання договору.20.04.2015р. відповідач надав відповідь, у якій зазначив, що поверненню підлягають періодичні платежі, у строк який не може перевищувати двох років з дня отримання заяви про дострокове розірвання договору пославшись на ст. 12 (п. 12.1.2) розділу 11 Договору. Крім того, згідно до умов договору відповідач повертає лише чергові платежі, залишає відступне у розмірі двох періодичних платежів. Позивач вважає, що ці умови в договорі є несправедливими і просить суд визнати їх недійсними.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги просили суд їх задовольнити та пояснили,що відповідач у договорі закріпляє своє право безпідставно користуватися власними коштами позивача без її згоди на протязі до 2-х років. Не передбачив у договорі індексацію цих коштів у зв'язку з інфляційними процесами або відповідну плату за користування ними. Тому на думку позивача у договорі відповідач створив для себе вигідніші умови. Зазначені умови договору спричиняють суттєвий дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Позивача вважає цю умову договору несправедливою, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання її недійсною.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право вимагати розірвання договору та повернення сплачених за товар грошей. Розірвання договору стало наслідком невиконання умов саме відповідачем, який може залишити платню тільки за надані до розірвання договору послуги або товари.Ніяких реальних послуг при виконанні договору Відповідач не надавав.

Таким чином, на думку позивача навмисно були створені несправедливі умови, які спричиняють суттєвий дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання їх недійсними. Розірвання договору стало наслідком невиконання умов саме Відповідачем, а отримання коштів за невиконання своїх обов'язків угода не передбачає.

Також позивач просить стягнути на її користь завдану моральну шкоду яка полягає в том що зруйновано її прагнення своєчасно отримати автомобіль,це викликало психологічну травму; вона позбавлена на тривалий період власних коштів, що викликає тривогу за їх збереження, втрачає можливість скористатися іншими варіантами придбання транспортного засобу.Ці обставини приводять до погіршення стану здоров'я та психологічного настрою. Позивач та її представник просять суд визнати недійсними умови Договору № 705883 з додатками № 1, № 2 передбачені ст.12, пунктом 12.1.1 щодо строку повернення платежів (два роки) та вирахування відступного за відмову від договору у розмірі 2 (двох) періодичних платежів а також стягнути на її користь з ТОВ «АВТО ПРОСТО» 49 628,86 грн. (сорок дев'ять тисяч шестисот двадцять вісім гривень 86коп.) та 6000гривень за завдану моральну шкоду.

Відповідач в судове засіданні не зявився надав пояснення з приводу позовних вимог та свої заперечення просить суд розгляд справи провести за відсутністю представника у позовних вимогах просить відмовити як таких що не ґрунтуються на чинному законодавстві та укладеному договорі.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, суд приходить до наступного висновку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено,що 13 січня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір доручення №705883 з додатками №1 та №2. Статтею 1 Договору №705883 передбачено: "Предметом Договору є надання учаснику Фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання Автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак". Даний Договір укладений в рамках системи послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) в групах АвтоТак, яку створило ТОВ «АВТО ПРОСТО» Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років При виконанні Договору з учасниками укладеними в рамках системи АвтоТак. ТОВ «АВТО ПРОСТО» надає учасникам фінансові послуги, що направлені на придбання автомобіля в основі системи АвтоТак. Ці послуги полягають в формуванні груп учасників, організації і проведенні розподілу товару (автомобілів) в групах асигнаційних актів, а також інші послуги, передбачені Договором.

Укладений між ТОВ "АВТО ПРОСТО та позивачем договір складається з основного тексту договору, додатку №1 та додатку №2. Додатки підписані сторонами і є невід'ємною істиною договору.

Відповідно до п. 19.2 ст.19 договору: Підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма і означеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього.

Договір №705883 містить опис послуг, що надаються ТОВ «АВТО ПРОСТО». Також позивачу були надані для ознайомлення з Внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах ТОВ АВТО ПРОСТО. Про що не заперечив позивач у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України: «Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору».

Позивач підтвердив що ставив свій підпис в Договорі поряд із текстом наступного змісту: "Учасник заявляє, то отримав усі коректно викладені пояснення від представника ОСОБА_3, проінформований про всі можливі витрати у зв'язку із укладенням Договору, уважно прочитав та зрозумів Договір та Додатки до нього. Учасник своїм підписом засвідчує факт знайомлення та згоду з умовами Договору, підтверджує свої права та обов'язки за Договором, підтверджує здатність набувати прав та обовязків за Договором, умови Договору йому зрозумілі та він вважає їх вигідними для себе."

Томку суд вважає,що даний факт є свідченням обізнаності позивача як відносно предмету договору, так і щодо його прав та обовязків за договором.

Додатковою гарантією повного усвідомлення кожним учасником своїх прав та обовязків за договором виступає п. 12.1.5 ст. 12 договору, відповідно до якого: Якщо Учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування (протягом 14 чотирнадцяти) календарних днів від дати підписання договору, договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобовязань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів, сплачених за Договором про адміністрування. ".

Тобто, підписавши Договір Учасник має 14 днів на додаткове детальне ознайомлення з її умовами, а також прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі АвтоТак, причому у разі відмови йому були б повернуті всі сплачені ним кошти. Про своє рішення Учасник має повідомити ОСОБА_3 шляхом подання заяви до центрального офісу.

Отже, неподання своєї заяви про розірвання договору в порядку та в строки передбачені п.12.1.5 ст. 12 договору та підпис позивача на договорі та додатку до нього є доказом того, що позивачу були повністю зрозумілі усі визначення, умови та зміст договору та додатку до нього, і що сторони досягли домовленості з усіх істотних для них умов, а також те, що позивач вважає дані умови договору справедливими по відношенню до себе.

02.06.2011 року Верховною Радою України був прийнятий Закон № 3462-ІУ від 02.06.2011 року, яким до Законом України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг були внесені зміни до ч. 1 ст. 4 та вказану статтю було доповнено пунктом 11-1 відповідно до якого, фінансовими послугами вважається зокрема, і послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Таким чином послуги, що надаються відповідачем позивачу унормовані в Законі України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. 19.01.2012 року ТОВ АВТО ПРОСТО було зареєстровано як фінансову установу та видано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи.

12.11.2012 року набуло чинності Розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг №1676 від 09.10.2012 року Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Договір №705883 від 13.01.2014 укладено у повній відповідності до Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів. Типовий договір, укладений з позивачем було перевірено на його відповідність Ліцензійним умовам Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що в поєднанні з отриманою ліцензією гарантує Законність такого Договору, його повну відповідність Законодавству України та відсутність порушень умовами договору прав споживачів.

На виконання умов договору та ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір було включено до групи №1205 та присвоєно номер 152 у групі.

Ст. 5 та ст.6 договору передбачений порядок надання права на отримання автомобіля. У вказаних статтях відсутні положення про надання права на отримання автомобіля протягом 1-го чи 2-х місяців,на що вказує позивач в обґрунтування позовних вимог.

Стосовно вимоги позивача визнати пп. 12.1.2 п.12.1 ст.12 договору такими, що не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» суд враховує наступне.

Позивач просить визнати пп. 12.1.2 п.12.1 ст. 12 договору як таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», однак не конкретизує вимогам якої ж саме норми/нормам Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить пп. 12.1.2 п.12.1 ст. 12 Договору.

У відповідності до ст. 907 ЦК України, якою встановлені наслідки розірвання договору про надання послуг: Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін.

Порядок розірвання договору №705883, а також розрахунок коштів, які підлягаю повернення та строк їх повернення, врегульовані ст. 12 договору, який підписаний позивачем.

Відповідно до п.12.1 ст. 12 договору: «Учасник, який ще не отримав автомобіль має право розірвати договір за власним бажанням, про що має повідомити ОСОБА_3 у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, ОСОБА_3 розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за договором, з урахуванням положень, викладених в цій статті».

Підпунктом 12.1.2 п.12.1 ст. 12 Договору встановлено: «Максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п.12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання ОСОБА_3 заяви про дострокове розірвання договору. Для здійснення повернення період платежів учасник повинен надіслати письмову заяву із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані грошові кошти».

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України: Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підписавши договір, позивач та відповідач погодили, що повернення періодичних платежів, після розірвання договору в порядку п.12.1 ст. 12, буде здійснено протягом двох років з дня отримання ОСОБА_3 заяви про дострокове розірвання договору.

А оскільки заяву про розірвання договору ОСОБА_2 було подано 17 квітня 2015 року, то вимога про стягнення з відповідача чистих внесків є передчасною, та такою, що суперечить пп. 12.1.2 п.12.1 ст. 12 підписаного сторонами договору.

Згідно Розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг №1676 від 09.10.2012 року Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, а самеп.6.7 Ліцензійних умов, в якому зазначено: «порядок дострокового розірвання договору за ініціативою учасника групи, що не отримав товар, який передбачає умову про те, що ліцензіат, у разі отримання від учасника групи, що не отримав товар, заяви про дострокове розірвання договору про адміністрування повертає суму періодичних платежів, сплачену таким учасником у фонд групи, не пізніше двох років з дати отримання ліцензіатом такої заяви, а у разі, коли дата закриття групи настає раніше ніж через два роки з дати отримання ліцензіатом заяви про дострокове розірвання договору, - не пізніше двох місяців з дати закриття групи;».

Згідно п. 2.11.4. Внутрішніх правил максимальний строк повернення періодичних платежів не може перевищувати двох років з дати отримання Товариством заяви про дострокове розірвання договору, а у разі, коли дата закриття групи настає раніше ніж через два роки з дати отримання Товариством заяви учасника групи про дострокове розірвання договору, - не пізніше двох місяців з дати закриття групи.

Таким чином, як вбачається, пп. 12.1.2 п.12.1 ст. 12 повність відповідає та не суперечить п. 6.7 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах затверджених Розпорядженням Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг №1676 від 09.10.2012 року, а тому не може бути визнаний незаконним.

Крім того згідно Постанови Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання угоди недійсною,відшкодування майнової та моральної шкоди зазначено, що при прийнятті рішення при визнанні угоди недійсною та стягнення коштів на підставі ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" що укладена сторонами судам необхідно встановлювати у чому саме полягає несправедливість окремих положень Угоди,) вказуючи, чи є зазначена обставина відповідно до цієї норми підставою для зміни або визнання недійсними саме цих (яких конкретно) умов Угоди та чи є підстави для визнання недійсним договору в цілому.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 1 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливої необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. б ч. 1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України: по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних щіа та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Позивач в судовому засіданні не вказав на підставі яких ознак, зазначених у ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", необхідно кваліфікували умови договору несправедливими, і чи тягне несправедливість цих умов недійсність договору в цілому.

Враховуючи вищевказане суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 174, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання частково недійсними умов угоди - відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: Шарко О.П.