АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Гаращенка Д.Р.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 липня 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-1» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановила:

у грудні 2014р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 49 667грн. матеріальної шкоди та 2500грн. моральної шкоди, з ТОВ «Житлобуд-1» 2500грн. у відшкодування моральної шкоди.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що є власником квартири АДРЕСА_1 відбулося залиття її квартири з технічного поверху будинку. Відповідно до акту від 15 жовтня 2014р. причиною залиття квартири є те, що на технічному поверсі будинку в систему гарячого водопостачання власником квартири 167 було виконано незаконне втручання в систему водопостачання будинку («врізка») з запірною арматурою, яка не передбачена в проекті системи ГВП будинку та являється власністю квартири 167, на різьбі якої виникло протікання. У результаті залиття було пошкоджено облаштування квартири і вартість відновлювального ремонту становить 49 667грн.

Позивач вважала, що завдана їй матеріальна шкода стала наслідком бездіяльності ОСОБА_2, який тримав у неналежному технічному стані здійснену ним «врізку» до системи ГВП будинку на технічному поверсі будинку.

Також позивач стверджувала, що ТОВ «Житлобуд-1» неналежно виконувалися обов'язки по утриманню технічного поверху, у результаті чого санітарний стан поверху був у неналежному стані, при обстеженні були виявлені залишки життєдіяльності птахів, послід, яйця, мертві птахи, незасклені вікна. У результаті залиття до квартири потрапили небезпечні мікроорганізми, що створює небезпеку для життя та здоров'я її та її родини, тому позивач вважала, що відповідачі повинні відшкодувати їй завдану моральну шкоду.

Ухвалою суду від 25 травня 2015р. у якості співвідповідача до участі у справі було притягнено ОСОБА_1

Рішенням суду від 1 липня 2015р. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 26 833,50грн. з кожного та 255,84грн. судових

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/10550/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Тітов М.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
витрат з кожного. Стягнуто з ТОВ «Житлобуд-1» на користь ОСОБА_4 2500грн.

- 2 -

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1.

Апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права, так як судом безпідставно не була призначена судова будівельно-технічна експертиза, не допитані заявлені відповідачами свідки та не витребуванні необхідні документи. Також апелянт посилається на неповно встановлені судом обставини справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду в частині стягнення з ТОВ «Житлобуд-1» на користь ОСОБА_4 2500грн. не оскаржується, тому відповідно до ч. 1ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційного розгляду.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянтів, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представників позивача та ТОВ «Житлобуд-1», які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що квартира АДРЕСА_1 у м. Києві належить позивачу ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 15 листопада 2000р.

1 жовтня 2014р. сталося залиття вищезазначеної квартири з технічного поверху будинку, що підтверджено актом № 70 від 15 жовтня 2014р., складеного працівниками ТОВ «Житлобуд-1».

Згідно звіту про оцінку матеріального збитку, завданого внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1, складеному ПП «Бізнес Капітал» 10 листопада 2014р., вартість матеріального збитку, завданого власнику квартири, становить 49 667грн.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи завдану позивачу матеріальну шкоду з відповідачів ОСОБА_1 у рівних частинах, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 зроблена самовільна «врізка» до труби гарячого водопостачання та не здійснювався контроль за трубами гарячого водопостачання, які знаходяться на технічному поверсі будинку та перебувають у приватній власності відповідачів ОСОБА_1.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, позивач зобов'язаний надати суду докази у підтвердження завданої йому шкоди, а відповідач повинен довести, що дана шкода була завдана не з його вини.

Згідно акту № 70, затвердженого директором ТОВ «Житлобуд-1» 15 жовтня 2014р., залиття квартири позивача сталося у результаті того, що на технічному поверсі будинку у систему гарячого водопостачання згідно рекомендації «Проекту капітального ремонту з перепланування квартири АДРЕСА_2» власником квартири 167 була виконана врізка із запірною арматурою, яка не передбачена у проекті системи ГВП будинку та є власністю власника квартири 167, на різьбі якої виникло протікання.

Заперечуючи проти своєї вини у залитті квартири позивача, відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що підключення обладнання сантехнічних кімнат квартири, які розташовані над технічним поверхом, до існуючих стояків водопостачання та каналізації на технічному поверсі, було здійснено відповідно до проекту капітального ремонту з переплануванням квартири, який був погоджений у 2003р., як з районною державною адміністрацією, так і з

- 3 -

ТОВ «Житлобуд-1», а у подальшому перепланована квартира була у встановленому порядку прийнята в експлуатацію, тому «врізка» до системи гарячого водопостачання будинку, яка розташована на технічному поверсі будинку, не є самовільною, а також не є його приватною власністю.

Відповідно до ст. 152 ЖК УРСР, редакція якої діяла на момент перепланування квартири відповідача, переобладнання та перепланування жилого будинку (квартири), який належить громадянину на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів.

Згідно п. 19 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територіями, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992р., редакція яких діяла на момент перепланування квартири відповідача, переобладнання і перепланування жилих і підсобних приміщень, балконів і лоджій власниками квартир, наймачами і орендарями може провадитися лише з метою поліпшення благоустрою квартири за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку.

Відповідачем ОСОБА_2 суду першої інстанції наданий проект капітального ремонту з переплануванням квартири АДРЕСА_3, виготовлений АТ «Київпроект» ДП «Інститут «Київпроект-5» у 2003р., у якому зазначається, що він розроблений на підставі заяви власника квартири, дозволу «Житлобуд-1» та дозволу на перепланування Мінської державної районної адміністрації від 12 лютого 2003р. та довідки на згоду перепланування від власників суміжних квартир (с.с.71-73 т.1).

Відповідно до вказаного проекту всі приміщення другого рівня квартири розташовані над технічним поверхом. Обладнання сантехнічних кімнат підключаються до існуючих стояків водопостачання та каналізації на технічному поверсі.

Розпорядженням Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації № 768 від 29 серпня 2003р., до якого внесено зміни розпорядженням № 1021 від 27 листопада 2003р. та № 16 від 16 січня 2004р., надано дозвіл на роботи по переплануванню квартири АДРЕСА_4 (с.с.102 т.1).

Розпорядженням № 102 від 11 лютого 2005р. Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації затверджено акт про прийняття в експлуатацію після перепланування квартири АДРЕСА_3. (с.с.105 т.1).

Згідно акту про прийняття в експлуатацію після перепланування квартири, роботи по переплануванню здійснені на підставі вищезазначених розпоряджень та згідно проектної документації, розробленої ДП «Київпроект-5». Вказаний акт також був підписаний директором ТОВ «Житлобуд-1». При цьому представником ТОВ «Житлобуд-1» не було зроблено зауважень з приводу самовільного підключення власником квартири до системи гарячого водопостачання будинку на технічному поверсі (с.с.106 т.1).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 24 травня 2011р., ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4, загальною площею 235,90кв.м.

При цьому, суду не надано доказів, що ОСОБА_1 набувала права приватної власності на труби, якими здійснено підключення сантехнічного обладнання кімнат квартири до стояків водопостачання та каналізації на технічному поверсі будинку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про самовільне підключення («врізку») відповідачем ОСОБА_1 до системи гарячого водопостачання, яка розміщена на технічному поверсі будинку, не відповідає наявним матеріалам справи.

Вказаними документами також спростовуються твердження ТОВ «Житлобуд-1», що «врізка» до системи гарячого водопостачання будинку, яка здійснена відповідачем ОСОБА_1, є її приватною власністю.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що після перепланування

- 4 -

квартира ОСОБА_1 була прийнята в експлуатацію у лютому 2005р., з вказаного часу і до моменту залиття квартири позивача ні ТОВ «Житлобуд-1», ні балансоутримувачем будинку не було пред'явлено претензій до відповідача з приводу самовільного підключення до системи гарячого водопостачання будинку, а також не висунуто вимоги про усунення такого порушення, що на думку колегії суддів, підтверджує твердження відповідача ОСОБА_1 про погодження вказаної дії у встановленому законом порядку.

Згідно висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 27 листопада 2014р. при проведенні візуального обстеження інженерних систем технічного поверху встановлено, що виток води відбувся на трубопроводі гарячого водопостачання в місці з'єднання запірної арматури (крану шарового типу) з трубопроводом. Зазначене місце витоку знаходиться по ходу руху рідини після відгалуження, що прямує до квартири 167. На частині трубопроводу гарячого водопостачання після крану шарового типу по ходу руху рідини спостерігається значні ознаки корозії (с.с.121-122 т.1).

За таких обставин, суду першої інстанції необхідно було встановити, хто саме несе зобов'язання по обслуговуванню інженерних мереж, які розташовані на технічному поверсі будинку.

Відповідно до договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, який був укладений між позивачем та ТОВ «Житлобуд-1» 15 листопада 2000р., ТОВ «Житлобуд-1» є виконавцем житлово-комунальних послуг.

Згідно пункту 2.1.2. вказаного договору виконавець зобов'язався надати власнику комунальні та інші послуги за діючими розцінками і тарифами відповідно до умов, що передбачені діючими Правилами надання населенню послуг з водо, теплопостачання та водовідведення, в тому числі по обслуговуванню технічного обладнання та ведення особистого рахунку.

У статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Суду першої інстанції не надано доказів, що на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ТОВ «Житлобуд-1» уклало з позивачем договір на надання житлово-комунальних послуг, тому при вирішенні даного спору необхідно керуватися нормами матеріального права, які регулюють правовідносини сторін.

Статтею 21 вказаного закону визначені зобов'язанні виконавця, якими, зокрема, є: здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Внутрішньобудинкові системи - це мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди (стаття 1 закону).

Поняття точки розподілу надано у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якого точка розподілу - це місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання.

Згідно ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» істотною умовою договору між виконавцем та споживачем на надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу.

ТОВ «Житлобуд-1» суду першої інстанції не було надано договору, укладеного з відповідачем ОСОБА_1 відповідно до вказаної норми закону та відповідно до якого точкою розподілу надання послуг з гарячого водопостачання відповідачу ОСОБА_1 є

- 5 -

місце відгалуження від системи гарячого водопостачання будинку до квартири, яке розташо-

ване на технічному поверсі будинку.

У пункті 7 Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, які були затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1497 від 30 грудня 1997р. та діяли на момент проведення перепланування квартири 167 було визначено, що контроль за технічним станом і користуванням внутрішньобудинковими та квартирними системами водо-, теплопостачання і водовідведення здійснюється виконавцем, який обслуговує відповідну внутрішньобудинкову та квартирну систему.

За таких обставин, саме на ТОВ «Житлобуд-1» був покладений обов'язок здійснення контролю за інженерним обладнанням будинку, який розташований на технічному поверсі будинку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005р. були затверджені Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у пункті 8 яких визначено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Суду першої інстанції не було надано доказів, що на виконання вказаної постанови ТОВ «Житлобуд-1» уклало з відповідачами ОСОБА_1 відповідний договір, тому необхідно керуватися нормами типового договору.

У пункті 22 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено, що точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, є: 1) у багатоквартирному будинку послуги з: централізованого опалення - відгалуження від стояків у межах квартири; постачання холодної та гарячої води - після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка у квартирі споживача; водовідведення - зливний отвір санітарно-технічних приладів.

Згідно візуального обстеження місць вводу інженерних систем до приміщень квартири 167, проведеного експертом Лісниченко С.В., в системі гарячого водопостачання квартири 167 точки передачі послуг від виконавця споживачеві знаходяться в приміщеннях квартири 167 після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояків перед обліковими приладами - лічильниками (с.с.125 т.1).

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем ТОВ «Житлобуд-1» не були надані докази, які б спростували дослідження та висновки експерта.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що контроль за внутрішньобудинковими інженерними мережами, у томі числі розташованими на технічному поверсі будинку АДРЕСА_1 у м. Києві, є обов'язком виконавця житлово-комунальних послуг - ТОВ «Житлобуд-1», а висновок суду про доведеність вини відповідачів ОСОБА_1 у залитті квартири позивача не ґрунтується на матеріалах справи та нормах матеріального права.

Крім того, суд не врахував, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом поданням позовної заяви до суду першої інстанції, а форма і зміст позовної заяви встановлені у статті 119 ЦПК України.

Разом з тим, притягнувши до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_1,

суд не врахував, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 118 та 119 ЦПК України до неї не

- 6 -

було пред'явлено позовних вимог, що підтвердив представник позивача під час апеляційного

розгляду, тому стягнувши з ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду на користь позивача, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про стягнення з відповідачів ОСОБА_1 на користь позивача матеріальну та моральну шкоду, завдану залиттям її квартири, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не надав належної оцінки доказам, які були подані відповідачами, а також неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, а у задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що позивачем відповідно до положень ст.ст. 118, 119 ЦПК України не було пред'явлено позовних вимог до ТОВ «Житлобуд-1» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 липня 2015р. в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: