ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5505/15-ц
провадження № 2/753/3670/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2015 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

при секретарі Борисові М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Старавто» ЗАТ «КиївстарДж.Ес.Ем.» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення за лікарняними листами за період непрацездатності та стягнення моральної шкоди,

встановив:

У березні 2015 року ОСОБА_2 (надалі по тексту - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Старавто» ЗАТ «КиївстарДж.Ес.Ем» (надалі по тексту - Відповідач) про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення за лікарняними листами за період непрацездатності та стягнення моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що його звільнили згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України та вважає звільнення незаконним і безпідставним, оскільки угода про припинення трудового договору була укладена під моральним тиском та примусом, внаслідок чого Позивач був вимушений піти на лікарняний. Під час перебування Позивача на лікарняному, Відповідачем, не зважаючи на заяву Позивача про відкликання підпису та згоди на звільнення, було видано наказ про звільнення. До 01.02.2015 р. Позивач перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні. Позивач вважає, що Відповідач неправомірно прийняв до оплати лише перший з лікарняних листів, оскільки на думку Позивача його лікування було неперервним, завданими діями йому нанесено моральну шкоду, що і послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В позовних вимогах просив суд поновити на роботі на посаді Заступника директора з експлуатації в Дочірньому підприємстві «Старавто» ЗАТ «КиївстарДж.Ес.Ем.» з 31 грудня 2014 року; стягнути з Дочірнього підприємства «Старавто» ЗАТ «КиївстарДж.Ес.Ем.» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2015 р. до дня поновлення на роботі; стягнути з Дочірнього підприємства «Старавто» ЗАТ «КиївстарДж.Ес.Ем.» на його користь виплату по листам непрацездатності з 05.01.2015 р. по 31.01.2015 р.; стягнути з Дочірнього підприємства «Старавто» ЗАТ «КиївстарДж.Ес.Ем.» на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представники відповідача Дочірнього підприємства «Старавто» ЗАТ «КиївстарДж.Ес.Ем.» - Алдошина Наталія Олександрівна, Бабак Оксана Петрівна проти позову заперечували та просили у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляду справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що засновником Дочірнього підприємства «Старавто» ЗАТ «КиївстарДж.Ес.Ем.» є Закрите акціонерне товариство «Київстар Дж.Ес.Ем.», що підтверджується статутом ДП «Старавто» ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» (а.с. 41 - 49), яке у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» змінило найменування на Приватне акціонерне товариство «Київстар», що підтверджується Статутом ПрАТ «Київтар» (а.с. 50 - 72).

Згідно наказу № 63 - к від 01.07.1997 р. Позивач був прийнятий на посаду інженера з електрозв'язку відділу монтажних робіт за умовами контракту, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 4).

Відповідно до наказу № 98-к від 31.10.1997 р. Позивач був звільнений у зв'язку з переведенням в ЗАТ «Київстар Дж.Ем.Ес.» п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до наказу № 48 - к від 03.11.1997 р. Позивач був прийнятий по переводу на посаду водія легкового автомобіля «Тайота - Лендкруйзер» адміністративно-господарського відділу за умовами контракту.

Згідно наказу № 369 - к від 27.08.1999 р. Позивач був переведений на посаду начальника транспортного відділу.

Згідно наказу № 3 - к від 02.01.2002 р. Позивач був звільнений у зв'язку з переведенням в ДП «Старавто» ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України.

02.01.2002 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено трудовий договір № 002, згідно якого Позивач був прийнятий на роботу в Дочірне підприємство «Старавто» ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем» на посаду заступника директора.

Відповідно до наказу № 634-к від 01.12.2008 р. Позивач був переведений на посаду заступника директора з експлуатації (а.с. 73).

Відповідно до заяви Позивача від 26.12.2014 р. (а.с. 74) Позивач звернувся до Відповідача із заявою, якою просив звільнити його із займаної посади за угодою сторін 31.12.2014 р., у відповідності до якої 26.12.2014 р. засновником Відповідача - Приватним акціонерним товариством «Київстар» було прийнято рішення № 4 від 26.12.2014 р., згідно якого заяву Позивача про звільнення з займаної посади 31.12.2014 р. за угодою сторін було задоволено, вирішено впровадити дане рішення директору Відповідача - ОСОБА_8, що підтверджується рішенням засновника Відповідача № 4 від 26.12.2014 р. (а.с. 75).

26.12.2014 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Трудового договору, відповідно до якої Сторони дійшли згоди припинити дію Трудового договору на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою Сторін, 31.12.2014 р. (а.с. 76).

29.12.2014 р. Відповідач видав наказ № 528-ос про припинення трудового договору та звільнення Позивача за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України з 31.12.2014 р. (а.с. 5).

29.12.2014 р. Позивачем на ім'я президента ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» подано заяву про те, що заява від 26.12.20144 р. про звільнення за угодою сторін, вважати недійсною, оскільки дана заява була написана під тиском працівників служби безпеки ДП «Старавто» ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем», а саме: ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у присутності директора ДП «Старавто» ОСОБА_8 (а.с. 9).

29.12.2014 р. Позивачем на ім'я президента ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» подано заяву про те, що додаткова угода № 1 до трудової угоди № 2 від 02.01.2002 р. від 26.12.2014 р. вважати недійсною. У зв'язку з тим, що вона була написана і підписана під тиском та внаслідок після заподіяного тиску працівників безпеки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та Позивач відмовляється від даної додаткової угоди № 1 підписаної ОСОБА_2 та директором ДП «Старавто» ОСОБА_8 (а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що Позивач з 29.01.2014 р. по 31.01.2014 р. перебував на лікарняному (а.с. 6 -8).

Так, оскільки Позивач 31.12.2014 р. не вийшов на роботу з підстав його хвороби, Відповідач листом за вих. № 194/13/01/00/00 від 31.12.2014 р. інформував Позивача про звільнення з угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України у відповідності до його заяви від 26.12.2014 р. та направив Позивачу копію Наказу про припинення трудового договору № 528 - ос від 29.12.2014 р., при цьому у вказаному листі Відповідач інформував Позивача про необхідність отримання ним трудової книжки (а.с. 77).

Даний лист був відправлений Відповідачем 31.12.2014 р. та отриманий Позивачем 10.01.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 78).

Листом за вих. № 7/13/01/00/00 від 27.01.2015 р. (а.с. 79) Відповідач повторно інформував Позивача про необхідність отримання ним трудової книжки, вказаний лист був отриманий Позивачем 02.02.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 81).

Трудова книжка була отримана Позивачем 30.01.2015 р., що підтверджується його підписом в журналі обліку трудових книжок (а.с. 82). Посилання представника позивача під час розгляду справи, що Позивач не розписувався в журналі обліку трудових книжок та підпис який там стоїть підроблений, суд не бере до уваги враховуючи вимоги ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Так, суд задовольнив клопотання сторін про допит свідків в судовому засіданні.

Свідок, ОСОБА_11, повідомив суду, що знайомий з Позивачем більше десяти років, з 2004 року. Разом працювали в ДП «Старавто» ЗАТ «КиївстарДж.Ес.Ем.». Так, 26.12.2014 р. до мене зателефонував ОСОБА_10, який займається безпекою на підприємстві, це був обід, був недалеко від офісу, повернувся біля часу, він підвів мене до кабінету, сказав почекати, та свідок стояв в коридорі. Свідок не чув суті розмови, яка відбувалася в кабінеті. Через декілька хвилин вийшов ОСОБА_12 (Позивач), та свідок зайшов до кабінету. Дали відразу заяву про звільнення з роботи та сказали щоб її підписав. Якщо не підпишу заяву то буде заведено кримінальне провадження, але ні свідок ні Позивач не мають відношення щодо незаконного продажу горюче мастильних матеріалів. В той же день Позивача забрала швидка. Про погрози мені стало відомо від керівника служби безпеки підприємства ОСОБА_9 та зі слів ОСОБА_9 свідок узнав про суть розмови.

Свідок, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, працює на посаді провідний фахівець з питань безпеки підприємства. З Позивачем знайомий з вересня 2014 року, більш тісно спілкуватися з Позивачем почав з жовтня 2014 року, майже кожен день, пили каву, багато спілкувалися, спілкувалися нормально. На підставі наказу перевіряв господарську діяльність Відповідача. У результаті нашої перевірки ми виявили зловживання у сфері використання та списання матеріалів. У листопаді 2014 року був призначений новий директор. Почали обговорювати проблеми списання матеріалів. Наприкінці грудня 2014 року була проведена зустріч Василенко (директор) та ОСОБА_9 (директор з питань безпеки), основне питання - контроль списання та використання паливно-мастильних матеріалів. ОСОБА_2 було запропоновано взяти на себе цю функцію, він відмовився, що на мою думку і було підставою для звільнення з власної ініціативи. Відповідач звернувся до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві про виявлення паливних талонів. Так працівники Відповідача частину талонів передавали заступнику директора (Позивачу) для вирішення питань. Заява ДП «Старавто» ЗАТ «КиївстарДж.Ес.Ем.» внесена до ЄРДР 09.04.2015 р. за ч. 1 ст. 191 КК України, сума збитків підприємству становить понад 1 000 700,00 грн. 26.12.2014 р. зустріч проводили Василенко та ОСОБА_9, жодного морального тиску не було, розмова була спокійна, ділова зустріч, терміном 10 - 15 хвилин. На питання ким здійснювалось списання паливних матеріалів, свідок повідомив, що на даний момент проводиться слідство.

Свідок, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, повідомив суду, що при виконанні своїх посадових обов'язків спілкувався з Позивачем. Конфліктних ситуацій не було. 26.12.2014 р. була зустріч, Василенко попросив бути на зустрічі, ще був ОСОБА_10, обговорювали питання розширення обов'язків Позивача. На запитання чи були погрози по відношенню до Позивача, свідок повідомив що жодного тиску не було. Після цієї зустрічі свідок Позивача не бачив. До посадових обов'язків свідка входить здійснення функції безпеки компанії (Відповідача). Перевірка була за моїм розпорядженням, цікавила перевірка - господарська робота. При проведенні перевірки було виявлено розтрату горюче - смазочних матеріалів. Позивача викликали для перегляду його функціональних обов'язків, вів бесіду з Позивачем ОСОБА_8, свідок питань Позивачу не задавав. Бесіда буда 26.12.2014 р. а з заявою до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві ми звернулися весною 2015 року.

Твердження Позивача про начебто написання ним заяви про звільнення за угодою сторін під тиском спростовується показами свідків, які були допитані під час розгляду справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Волевиявлення Позивача на звільнення з підстав п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України було виражене у формі власноручно написаної заяви про звільнення із зазначенням дати проведення такого звільнення, а саме 31.12.2014 р. Волевиявлення згоди на проведення звільнення Позивача за згодою сторін виражене у погоджені заяви Позивача 26.12.2014 р. посадовими особами Відповідача, рішення засновника № 4 від 26.12.2014 р. ДП «Старавто» ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.», додатковою угодою № 1 від 26.12.2014 р., укладеної Позивачем та Відповідачем та виданні Відповідачем наказу № 528 - ос від 29.12.2014 р. із зазначених підстав, а саме заява Позивача та згода Відповідача.

Приписами статті 36 КЗпП України не передбачено можливість для працівника в односторонньому порядку відкликати свою заяву при звільненні за угодою сторін. Тільки при звільненні працівника згідно з статті 38 КЗпП України працівнику надається право відізвати свою заяву про звільнення, незважаючи на раніше подану заяву.

Звільнення Позивача відбулося за угодою сторін в строк визначений Позивачем та Відповідачем.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Таким чином, припинення трудового договору на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін має особливості, тобто є особливою формою припинення трудового договору, оскільки звільнення за даним пунктом можливе в разі досягнення взаємної згоди про це власника та працівника. Відповідно і відкликання заяви про звільнення можливе також лише в разі досягнення взаємної згоди власника та працівника на це.

Оскільки, суд приходить до висновку, що вияв бажання Позивача анулювати таку домовленість після досягнення згоди Відповідача і, в подальшому відмови Відповідача на анулювання вказаної домовленості не свідчать про незаконність звільненні Позивача з підстав п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Щодо обґрунтувань позовної заяви Позивачем про неправомірність видачі наказу про припинення трудового договору під час тимчасової непрацездатності Позивача, то ч. 3 ст. 40 КЗпП України встановлює таку заборону лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Припинення трудових правовідносин між Позивачем та Відповідачем відбулось з підстав угоди сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, відтак, з огляду на це є безпідставними твердження Позивача про неправомірність видачі Відповідачем наказу № 528 - ос від 29.12.2014 р. про припинення трудового договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в України, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та звільнення), якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 2 «Порядку оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації», затвердженого 06.05.2001 р. постановою Кабінету Міністрів України за № 439 встановлено, що оплата днів тимчасової непрацездатності застрахованій особі провадиться за основним місцем роботи у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати за робочі дні (години) згідно з графіком роботи, що припадають на дні тимчасової непрацездатності.

З матеріалів справи вбачається, що враховуючи обставини початку хвороби Позивача в період діючих трудових правовідносин, листок непрацездатності Серії АГЗ № 679731, що відкритий як первинний з 29.12.2014 р. по 05.01.2015 р. (а.с. 6) був оплачений Відповідачем в порядок, строки та спосіб встановлений чинним законодавством. З огляду на припинення трудових правовідносин з 31.12.2014 р., листки непрацездатності Серії АГЛ № 069968 (первинний за період з 05.01.2015 р. по 15.01.2015 р.) та Серії АГЛ № 069456 (продовження з 16.01.2015 р. по 30.01.2015 р.) (а.с. 7, 8) не оплачені Відповідачем, оскільки страхові випадки відбулись поза дією трудових правовідносин між Позивачем та Відповідачем.

Суд, звернув увагу, що твердження Позивача про безперервність лікування Позивача не відповідають дійсності. Так, порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову працездатність громадян встановлений Інструкцією «Про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян», затверджену 13.11.2001 р. наказом Міністерства охорони здоров'я України за № 455, зареєстровану Міністерством юстиції України 04.12.2001 р. За № 1005/6196 (надалі по тексту - Інструкція).

Пунктом 1.8. Інструкції встановлено, що листок непрацездатності видається і закривається в одному лікувально-профілактичному закладі, крім випадків долікування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортних закладів.

Так, листок непрацездатності Серії АГЗ № 679731, що відкритий як первинний з 29.12.2014 р. по 05.01.2015 р. був закритий 05.01.2015 р., що визначено змістом вказаного листка непрацездатності та є оплаченим Відповідачем.

Листок непрацездатності Серії АГЛ № 069968 є також первинним, був відкритий з 05.01.2015 р. по 15.01.2015 р. та вказує, що станом на 15.01.2015 р. хворий продовжував хворіти, про що зазначено в листку непрацездатності Серії АГЛ № 069456 (продовження з 16.01.2015 р. по 30.01.2015 р.). При цьому суд звернув увагу, що при незакритому листку непрацездатності Серії АГЗ № 679731, що відкритий як первинний з 29.12.2014 р. по 05.01.2015 р., 05.01.2015 р. в іншому лікувальному закладі був відкритий новий листок непрацездатності Серії АГЛ № 069968 (первинний за період з 05.01.2015 р. по 15.01.2015 р.), що є порушенням п. 1.8. Інструкції.

Відповідно до п. 3 ст. 232 КЗпП України трудові спори, що підлягають безпосередньому розглядові у районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах, а саме, працівники, звільнені з роботи, незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Приписами статті 233 КЗпП України встановлено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів, так працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З матеріалів справи вбачається, що листом за вих. № 194/13/01/00/00 від 31.12.2014 р. Відповідач інформував Позивача про звільнення за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України у відповідності до його заяви від 26.12.2014 р. та направив Позивачу копію Наказу про припинення трудового договору № 528 - ос від 29.12.2014 р., при цьому у вказаному листі Відповідач інформував Позивача про необхідність отримання ним трудової книжки. Даний лист був відправлений Відповідачем 31.12.2014 р. та отриманий Позивачем 10.01.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Листом за вих. № 7/13/01/00/00 від 27.01.2015 р. Відповідач повторно інформував про необхідність отримання Позивачем трудової книжки, вказаний лист був отриманий Позивачем 02.02.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Трудова книжка була отримана Позивачем 30.01.2015 р., що підтверджується його підписом в журналі обліку трудових книжок.

Отже, копія наказу про звільнення була отримана Позивачем 10.01.2015 р. Однак, до суду Позивач звернувся 19.03.2015 р., тому встановлений нормою ст. 233 КЗпП України місячний строк звернення до суду за вирішенням трудових спорів є пропущеним Позивачем.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Крім того, умовою відповідальності за моральну шкоду є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов'язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода ж безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності).

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Проте Позивачем не доведено вини Відповідача в заподіянні йому моральних страждань будь-якого роду, не встановлено будь-якого причинно-наслідкового зв'язку із заподіянням шкоди, а згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності з відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Враховуючи вищенаведене, досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження підстави стягнення моральної шкоди, оскільки не доведено факту заподіяння зі сторони Відповідача Позивачу моральних страждань, втрат немайнового характеру Позивачу. Позивачем не доведено, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, приходить до висновку, що обґрунтування позовних вимог позивача є недоведеними та спростовуються матеріалами справи та приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

На підставі ст.ст. 36, 38, 232, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Старавто» ЗАТ «КиївстарДж.Ес.Ем.» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення за лікарняними листами за період непрацездатності та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: