справа № 489/857/15-ц
номер провадження 2/489/1019/15
Рішення

Іменем України

30 червня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі - ПАТ «МТЕЦ») до ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року ПАТ «МТЕЦ» звернулося до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за теплову енергію, інфляційних та трьох процентів річних.

У обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1/а в м.Миколаєві та є споживачем теплової енергії. Станом на 08.12.2014 за ним рахується заборгованість з оплати за спожиту теплову енергію в сумі 3692,17 грн., а також 75,22 грн. інфляційних і 163,99 грн. трьох процентів річних.

Так як судовий наказ скасовано, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач вимоги не визнав, пославшись на невірний розрахунок заборгованості та те, що займає меншу житлову площу ніж вказану в розрахунку позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1/а в м.Миколаєві та є споживачем теплової енергії, на імя якого відкрито особовий рахунок за № 515055.

Договірні відносини з відповідачем позивач підтвердив договором на постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання за № 515055 від 01.11.2005, на якому відсутній підпис відповідача.

Із позову та доданих розрахунків вбачається, що через несплату відповідачем спожитих послуг за період з лютого 2011 року по січень 2014 року утворилася заборгованість в сумі 3692,17 грн, яку позивач просить стягнути разом з нарахованими 75,22 грн. інфляційними (в розрахунку вказано 82,60 грн.) та 163,99 грн. трьома процентами річних.

Фактичне надання послуг з теплопостачання підтверджується нарядами на відключення та підключення житлового будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, до опалення в опалювальні періоди, складеними за участю представників житлово-комунальної організації, обслуговуючої будинок.

Відповідач заборгованість не визнав.

За положеннями частини першої статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази повинні бути належними і допустимими (статтті 58, 59 ЦК України).

Частинами першою, четвертою статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У письмових запереченнях проти позову відповідач вказує, що до 1998 року проживав з дружиною в двох кімнатах гуртожитку, а після його розірвання і до 2006 року займав одну кімнату житловою площею 9,2 кв.м, але в документах на приватизацію адміністрація ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект», якому належав гуртожиток, вказала дві кімнати.

За повідомленням Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 13.05.2015 останнім власником квартири АДРЕСА_1/а є відповідач, що підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 14.03.2006 ЖКВ ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект» на квартиру 54, 55, загальною площею 43,2 кв.м, по вул. Повздовжня одинадцята, 5/а.

Вказаному відповідає і довідка ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект» від 22.01.2014 № 349, достовірність якої підтверджена листом цього підприємства від 12.06.2015 № 17/1-9237.

Відповідач вважає правовстановлюючий документ фіктивним, але належних і допустимих доказів у підтвердження своїх доводів не надав.

Посилання відповідача на довідку ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект» від 11.03.2014 № 421 згідно якої він займає одну кімнату житловою площею 9,2 кв.м, та лист підприємства від 24.01.2014 № 41/307 суд до уваги не приймає так як вони спростовуються наведеними вище доказами.

Безпідставним є посилання відповідача і на витяг з Реєстру права власності на нерухоме майно за № 18894628 від 14.05.2013, згідно якого підставою виникнення в ОСОБА_2 права тимчасової власності на квартиру 55 /технічна/ житловою площею 9,2 кв.м вказано внутрішньо-заводський ордер б/н від 16.04.2012, виданий ЖКВ ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект».

Відповідно до інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за №№ 38880009, 38880705 від 11.06.2015, відомості про реєстрацію права власності на квартири АДРЕСА_2, 5/а в м.Миколаєві у державному реєстрі відсутні.

Крім того, з пояснень відповідача та наданих ним письмових доказів встановлено, що квартира 55 йому надана для проживання на підставі ордеру № 1442, виданого ЖКВ ДП НВКГ «Зоря» - «Машпроект» в 2006 році, а зазначення у витязі тимчасової форми власності не відповідає законодавству про власність.

За таких обставин, оцінюючи в сукупності докази, суд дійшов висновку, що відповідач з 2006 року є власником квартири АДРЕСА_3, 5/а в м.Миколаєві, загальною площею 43,2 кв.м та житловою 31 кв.м.

Щодо стягнення заборгованості, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила) та відповідними положеннями ЦК України.

За положеннями частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно статті 24 Закону України «Про теплопостачання», основним обов'язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії та споживач несе відповідальність за недодержання вимог договору та нормативно - правових актів, що діють в сфері постачання теплової енергії.

Правилами визначено, що споживачі послуг зобов'язані регулярно вносити плату за спожиту теплову енергію у відповідності до діючих норм та тарифів, у тому числі за опалення, відповідно до опалювальної площі квартири, незалежно від факту та кількості проживаючих осіб за встановленими тарифами (пункти 21, 30).

Згідно статті 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Укладання договору про надання житлово-комунальних послуг визначено як обов'язок сторін, а не їх право, тому навіть відсутність письмового договору не може бути підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги, а також і не є підставою для відмови у застосуванні вимог частини другої статті 625 ЦК України у разі прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати цих послуг. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 № 6-59 цс/13, яка є обов'язковою для застосування судами.

Таким чином, з огляду на наведені норми права та обставини справи стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію, інфляційних та трьох процентів річних є правомірним, а тому вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Посилання відповідача на різну площу в розрахунку по основній заборгованості (30,63 кв.м) та розрахунках по нарахуванню інфляційних і трьох процентах річних (43,20 кв.м.) не впливають на розмір заборгованості, оскільки нарахування цих виплат проводиться на основну заборгованість, а не площу (загальну чи житлову).

Підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Так, матеріалами справи підтверджується, що до звернення до суду з позовом за заявою ПАТ «МТЕЦ» 18.02.2014 року на спірну заборгованість, яка відповідає періоду і заборгованості, вказаним в позові, видався судовий наказ, який в подальшому скасовано. Крім того, з розрахунку видно, що в січні 2014 року відповідач погасив частину заборгованості в сумі 173,98 грн.

Отже, наведені обставини свідчать про переривання перебігу загального строку позовної давності в три роки.

Так позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 14, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» 3692,17 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію, 75,22 грн. інфляційних та 163,99 трьох відсотків річних, разом 3931,38 грн. (три тисячі девятсот тридцять одна гривня 38 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» судовий збір у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 01.07.2015