Справа № 367/3291/15 Головуючий у І інстанції Карабаза Н.Ф.
Провадження № 22-ц/780/5155/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
УХВАЛА

Іменем України

02 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Мельника Я.С., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГАЗ», третя особа - Антимонопольний комітет України, про тлумачення змісту попереднього договору,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який мотивувала наступним: 07 грудня 2011 року між нею та ОСОБА_3 було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Лагодою О.С. за реєстровим № 647, у відповідності до умов якого сторони зобов'язувались в майбутньому, на умовах і в порядку, визначених цим договором укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового приміщення - квартири в житловому будинку за будівельним номером 2, який знаходиться на стадії будівництва та споруджується на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1.

Вказувала, що відповідно до п.1.4. договору будинок має бути споруджений та введений в експлуатацію у строк - не пізніше ніж 31 грудня 2012 року. В той же час введення будинку в експлуатацію було прострочено на 1,5 року. Зазначала, що до теперішнього часу договір купівлі-продажу не укладено з причин неоднакового розуміння сторонами правочину його змісту. Вважає, що відповідачі, підмінюючи поняття, намагаються позбавити її разом з родиною житла. У зв'язку з наведеним позивач з метою захисту своїх порушених прав звернулася до суду з вимогами щодо тлумачення змісту попереднього договору від 07 грудня 2011 року.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи, просили рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтувала скаргу тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що між сторонами щодо змісту договору спору не існує. Зазначає, що у відповідності до умов спірного договору у разі збільшення площі квартири, яка не повинна була відрізнятись більше ніж на 10%, покупець повинен сплатити лише за 3кв.м. В той же час відповідачі вимагають покрити витрати на спорудження побудованої квартири площею 42,6 кв.м, тобто на 25% більше. Дані суперечності між сторонами суд залишив поза увагою. Крім того вказує, що судом були проігноровані доводи її позовної заяви.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що тлумачення змісту правочину не може створювати нові його умови, а лише роз'яснює вже існуючі. За результатами розгляду встановлено, що спору між сторонами щодо змісту договору не існує, поняття у договорі використані звичайні для такого роду договорів, розбіжностей у їх розумінні сторонами не вбачається. Таким чином підстави для задоволення позову відсутні. З наведеними висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх виваженими та обґрунтованими.

Відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Правова регламентація можливості тлумачення змісту правочину міститься в ст. 213 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за вищевказаними правилами немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Зважаючи на викладене, судовим тлумаченням умов договору є усунення судом розбіжностей у розумінні сторонами договору значення окремих його термінів та понять, а також неоднозначного розуміння фактичного змісту його умов. Натомість усі доводи, представлені позивачем (його представником) в ході розгляду справи судом першої інстанції та її перегляду апеляційним судом, стосуються виключно порядку виконання сторонами його умов та порушень, які, з точки зору позивача, допускає при цьому відповідач, і не стосуються неоднозначності тлумачення сторонами договору його змісту. Вказані спірні питання між сторонами можуть бути вирішені при розгляді судом позовних вимог щодо виконання умов договору або оскарження дій однієї з його сторін, однак не підлягають вирішенню в рамках справи про тлумачення умов договору. Жодного ж спору щодо змісту договору, що потребує судового тлумачення, в ході розгляду справи встановлено не було.

Згідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, повно та всебічно дослідив і оцінив її обставини, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді