Справа № 477/1431/15-ц
Провадження № 2/477/661/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

16 вересня 2015 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді - Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Федоровській Л.А.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Смарт Фінексперт» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

25 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Смарт Фінексперт» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути заборгованість за кредитним договором та інфляційні втрати, 3 % річних, в сумі 9170,38 грн.

В позовній заяві товариство зазначало, що між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ-ФІНАНС» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір від 14.02.2013 р ЛФ-12012121 на суму 600 грн. з оплатою процентів за користування кредитом, зі сплатою відсотків в розмірі 2 відсотків від суми наданого кредиту за кожен день користування ним, 730 (Сімсот тридцять відсотків річних), що підлягають сплаті Позичальником Кредитодавцю в день повернення суми кредиту.

Посилаючись на виконання товариством «ЛАЙМ-ФІНАНС» умов договору, та порушення відповідачем умов щодо строків повернення кредиту, просить стягнути суму боргу на свою користь як нового кредитора, який уклав із ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» договір відступлення прав вимоги.

В судове засідання представник позивача не з'явилася, надіслала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов просила задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_2в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується даними зворотнього поштового повідомлення (а.с. 33), причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом було встановлено, що 14 лютого 2013 р між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ-ФІНАНС», яке за даними виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців здійснює діяльність іншого виду кредитування (а.с. 11), та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, в якому сторони узгодили всі його умови.

Згідно п.1.1 Кредитного договору Кредитодавець передає Позичальнику грошові кошти в сумі 600 гривень, а Позичальник зобовязується повернути зазначену суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі та порядку, що визначені цим Договором.

Згідно п.1.3 Кредитного договору Позичальник зобовязаний сплатити Кредитодавцю проценти за користування кредитом в розмірі 2 відсотків від суми наданого кредиту за кожен день користування ним, 730 (Сімсот тридцять відсотків річних) та підлягають сплаті Позичальником Кредитодавцю в день повернення суми кредиту.

Відповідно до 3.1. Кредитного договору Позичальник зобовязався повернути Кредитору суму кредиту, зазначену в п. 1.1. цього Договору не пізніше 01.03.2013 р.

Згідно п. 5.1. Кредитного договору, у випадку, якщо Позичальник у визначений в п. 3.1. п Договору термін не сплатить Кредитодавцю суму, достатню для повернення суми кредиту та сплати нарахованих до вказаного терміну процентів, Позичальник зобовязався наступного дня після настання передбаченої в п. 3.1. дати остаточного розрахунку за кредит, сплатити Кредитодавцю пеню в розмірі 2 % від суми залишку основного боргу за кожен день прострочення платежу до дня фактичної сплати вказаної суми. Згідно п. 5.2 у випадку прострочення Позичальником сплати процентів, нарахованих на суму кредиту, більш ніж на 14 днів Позичальник додатково до пені передбаченої в п. 5.1. цього Договору, має сплатити Кредитодавцю штраф в розмірі 100 грн. (а.с. 6-7).

За умовами додаткової угоди від 01.03.2013 року остаточний термін сплати кредитних зобовязань за вказаним договором визначено 17 березня 2013 року (а.с. 9).

Відповідно до видаткового касового ордеру від 14.02.2013 року позичальник виконав умови договору (а.с. 10).

Натомість позичальниця свої зобовязання за договором порушила, та згідно розрахунку, наданого позивачем, сума боргу ОСОБА_2 складає 9170,38 грн., з яких заборгованість по кредиту - 532 грн.; пеня 7777,84 грн., штраф 532 грн., інфляційні втрати 298,47 грн., три відсотки річних 30,07 грн. (а.с. 16).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

14 липня 2014 р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЛАЙМ-ФІНАНС" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Смарт Фінексперт" укладено договір факторингу №14/07-2014, за умовами якого відступлено права вимоги, в тому числі за Кредитним договором № ЛФ-12012121 від 14.02.2013р. із позичальницею ОСОБА_2 (а.с. 21-24).

Того ж дня ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЛАЙМ-ФІНАНС" було направлено позичальниці повідомлення про відступлення прав вимоги товариству «Смарт Фінексперт» та зазначено про наявний борг (а.с. 25).

Аналогічне повідомлення 27.04.2015 року було направлено позичальниці також ОСОБА_1 «Смарт Фінексперт» із вимогою про повернення суми боргу, із зазначенням розміру боргових зобовязань (а.с. 14).

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позикодавець повністю виконав взяті на себе зобовязання, а позичальниця навпаки, порушила умови Договору в частині вчасного повернення кредиту, в звязку з чим за нею рахується заборгованість за кредитним договором.

За такого, на підставі ст.ст. 512, 514, 526, 530, 1049, 1050 ЦК України, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення суми заборгованості за тілом кредиту (532 грн.) в повному обсязі.

Окрім цього, позивачем за порушення умов договору щодо термінів повернення кредиту нараховано пеню в сумі 7777,84 грн.

З вказаного розрахунку вбачається, що розмір нарахованої пені в багато разів перевищує розмір боргу по кредиту.

За правилами ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора.

Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Враховуючи, що розмір нарахованої позивачем на підставі умов кредитного договору пені (7777,84 грн.) є надмірно великий порівняно з розміром заборгованості за кредитом та, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 532 грн.

Крім того, позивач просить про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до розяснень постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникли із кредитних правовідносин» (п. 18), - за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, інфляційні втрати та 3% річних нараховані відповідачці з липня 2013 року, натомість договір факторингу між позикодавцем та позивачем укладено 14 липня 2014 року, а тому саме з того часу позивач ніс матеріальні втрати, повязані з невиконанням позичальником боргового зобовязання та набув прав відповідної компенсації.

За такого, вимоги щодо застосування ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідачки інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних підлягають задоволенню за період з липня 2014 року та становлять: інфляційні втрати 237,29 грн., 3% річних 14,49 грн.

Щодо нарахування суми штрафу у розмірі 532 грн., то відповідно до п. 5.2 Договору кредиту передбачено, що у випадку прострочення Позичальником сплати процентів, нарахованих на суму кредиту, більш ніж на 14 днів Позичальник додатково до пені передбаченої в п. 5.1. цього Договору, має сплатити Кредитодавцю штраф в розмірі 100 грн.

Зі змісту розрахунку заборгованості від 27.05.2015 року слідує, що відповідачка заборгованості зі сплати відсотків немає.

Зі змісту виписки з особового рахунку по ОСОБА_2 також не вбачається обґрунтованості нарахування штрафу у зазначеному позивачем розмірі.

Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з приписами частини 2 зазначеної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доказами, згідно частини 1 статті 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивачем доказів обґрунтованості нарахування ОСОБА_2 штрафу у вищевказаному розмірі суду не надано, то підстав для задоволення цих вимог не вбачається.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до суми задоволених вимог в розмірі 36 грн. 54 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Смарт Фінексперт» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Смарт Фінексперт» заборгованість за кредитним договором від 14 лютого 2013 р ЛФ-12012121, укладений між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ-ФІНАНС» та ОСОБА_2, в загальному розмірі 1315 (одна тисяча триста п'ятнадцять) грн. 78 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом 532 грн., пеня 532 грн., інфляційні витрати 237,29 грн. та три відсотки річних 14,49 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Смарт Фінексперт» судові витрати в сумі 36 грн. 54 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції.

Строк, протягом якого розглядалася заява про скасування заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

Суддя Л.М. Семенова