Справа № 713/165/15-ц
Провадження №2/713/105/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Кибич І.А.

з участю секретаря Мірчевої О.І.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

за участю представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_4, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_1, до ОСОБА_5, де третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача є ОСОБА_6, про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_4, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_1, звернулася в суд із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння до ОСОБА_5, де третьою особою без самостійних вимог є ОСОБА_6

Посилається на те, що 04 жовтня 2013 року рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області визнано недійсними договір дарування житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1, договір дарування земельної ділянки розміром 0.15 га для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку та договір дарування земельної ділянки розміром 0.38 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, які укладені 14 липня 2009 року між інвалідом 1 групи ОСОБА_4 та ОСОБА_6, з поверненням сторін в попередній стан на підставі ст.216 ЦКУ, визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1, земельну ділянку розміром 0.15 га для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку та право власності на земельну ділянку, розміром 0.38 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 05 грудня 2013 року, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.10.2013 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 вересня 2014 року рішення апеляційного суду Чернівецької області від 05 грудня 2013 року скасовано і залишено в силі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2013 року.

13 січня 2015 року в інтересах ОСОБА_4 вона звернулась до реєстраційної служби Вижницького РУЮ Чернівецької області для реєстрації права власності ОСОБА_4 на дане нерухоме майно на підставі рішення Вижницького районного суду від 04 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили, де було зареєстровано право власності ОСОБА_4 на нерухоме майно у вигляді житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0,15 га для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку за тією ж адресою, отримано Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак, право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку розміром 0,38 га, кадастровий № :01:001:0246, для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не можливо зареєструвати у зв'язку з тим, що ОСОБА_6 під час судових спорів продав земельну ділянку.

Згідно Витягу з Державного реєстру про актуальну інформацію про об'єкт нерухомого майна, серії ЕЕР 097977 від 13.01.2015 року, ОСОБА_6, після винесення на його користь рішення апеляційним судом Чернівецької області від 05 грудня 2013 року, яке в день проголошення набрало законної сили, відразу ж 17 грудня 2013 року оформив з відповідачем ОСОБА_5 договір купівлі-продажу №1447 від 17.12.2013 року у приватного нотаріуса Івано-Франківської області, Снятинського районного нотаріального округу ОСОБА_9

Спірна земельна ділянка вибула із володіння ОСОБА_4 не з її волі, оскільки вона не могла до розгляду касаційної скарги перешкодити ОСОБА_6 у відчуженні земельної ділянки, і захистити своє порушене право як власниці спірної земельної ділянки.

Підставою для продажу земельної ділянки 17.12.2013 року у ОСОБА_6 був договір дарування від 14.07.2009 року, який згідно рішення Вижницького районного суду. Чернівецької області від 04.10.2013 року - визнано недійсним з моменту укладення з підстав відсутності вільного волевиявлення дарувальника - інваліда 1 групи ОСОБА_4 на укладення такого договору.

Зазначила, що оскільки спірне майно ОСОБА_4 не відчужувалося, а було відчужене третьою особою поза її волею, земельна ділянка вибула з її володіння на підставі рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 05 грудня 2013 року, яке скасовано на підставі Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 вересня 2014 року вона має право на відновлення своїх прав на спірне майно на підставі ст.388 ЦК України.

Станом на 13 січня 2015 року право власності на земельну ділянку розміром 0,3897 га, кадастровий №:01:001:0246, для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2013 року, зареєстровано за ОСОБА_5

Просить витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5, земельну ділянку розміром 0,3897 га, кадастровий номер :01:001:0246, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному об'ємі, посилалась на обставини викладені в позові, просила позов задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5 не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, надала заперечення, де зазначила, що 17.12.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,38 га, кадастрового номеру :01:001:0246, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1. Даний договір був зареєстрований належним чином в Державному реєстрі реєстрації права власності на нерухоме. ОСОБА_5 особисто був присутній при оформленні договору купівлі-продажу нотаріусом ОСОБА_9 Нотаріус діяв в межах чинного законодавства і вчинив всі необхідні дії для того, щоб з'ясувати чи дійсно ОСОБА_6 є власником даної земельної ділянки та чи дана земельна ділянка не перебуває під забороною чи арештом. Дана земельна ділянка не перебувала під забороною чи арештом. Твердження ОСОБА_4, що ОСОБА_6 станом на 17.12.2013 року не мав права відчужувати дану земельну ділянку нічим не підтверджено. Натомість, саме ОСОБА_4 в позові посилається на те, що відповідно до рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 05.03.2013 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області скасовано, в задоволенні позову відмовлено, і відповідно ОСОБА_6 не був позбавлений права власності на спірну земельну ділянку, а ОСОБА_4 його не набула. Будь-якого доказу того, що станом на момент відчуження спірної земельної ділянки у ОСОБА_4 така земельна ділянка вибула з її власності не з її волі немає, так як і немає доказу того, що саме станом на 17.12.2013 року ОСОБА_6 не був власником даної земельної ділянки і що останній незаконно відчужив ОСОБА_5 дану земельну ділянку. ОСОБА_6, 17.12.2013 року мав у своїй власності спірну земельну ділянку і в силу ст.319 ЦК України реалізував своє право відчуживши таку земельну ділянку на законних підставах, оскільки являвся власником власником даної земельної ділянки. Зазначила, що ОСОБА_4 може вимагати повернення свого майна за цим позовом лише в тому випадку, якщо ОСОБА_5 володіє цим майном незаконно. Якщо володілець володіє чужим майном на законних підставах, то власник не може витребувати свою річ з такого володіння шляхом пред'явлення віндикаційного позову. ОСОБА_5 на законних підставах має у власності спірну земельну ділянку якою і володіє, оскільки жодних порушень норм чинного законодавства при набутті права власності на дану земельну ділянку не було. Просила відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні третя особа на стороні відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав, надав заперечення, де зазначив, що станом на 17.12.2013 року він був власником земельної ділянки площею 0,3897 га для особистого селянського господарства, що знаходиться в АДРЕСА_1, і були всі правові підстави для володіння, користування та розпорядження своїм майном. Укладення з ОСОБА_5 договору купівлі-продажу станом на 17.12.2013 року жодним чином не суперечило чинному законодавству України, на момент оформлення договору купівлі-продажу, дана земельна ділянка не перебувала ні в заставі, ні в іншому обтяженні, що підтверджується п.3 договору купівлі-продажу земельної ділянки. Твердження ОСОБА_4, що спірна земельна ділянка вибула з її володіння не з її волі, оскільки вона не змогла до розгляду касаційної скарги перешкодити йому у відчуженні земельної ділянки є безпідставними. Відповідно до ст.ст.151, 152, 153 ЦПК України ОСОБА_4 могла вжити заходів забезпечення позову, однак цього не зробила, крім того, земельна ділянка не вибувала з володіння ОСОБА_4 не з її волі, оскільки вона сама при розгляді справи №713/1966/13-ц зазначала, що прагнула відчужити своє майно, з власної волі, тільки як встановлено рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.10.2013 року, вона помилилася щодо природи правочину, згідно ст.229 ЦК України. ОСОБА_4 На момент укладення договору станом на 17.12.2013 року купівлі-продажу земельної ділянки, ніяких спорів про майно не було. Просив відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, підтримала заперечення та посилалась на обставини викладені в ньому, просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, третю особу, представника третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.10.2013 року визнано недійсними: договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1, укладений 14.07.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, серія ВМІ №129751, реєстровий №3153, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_10; договір дарування земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, укладений 14.07.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного округу ОСОБА_10, реєстровий №3156; договір дарування земельної ділянки площею 0,38 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, укладений 14.07.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного округу ОСОБА_10, реєстровий №3159. Визнано за ОСОБА_4 право власності на: житловий будинок по АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,38 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, що підтверджується копією рішення. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 05.12.2013 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.10.2013 року - скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання договорів дарування недійсними відмовити, що підтверджується копією рішення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 вересня 2014 року рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 05 грудня 2013 року скасовано і залишено в силі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2013 року, що підтверджується копією ухвали.

Судом також встановлено, що 13 січня 2015 року реєстраційною службою Вижницького РУЮ Чернівецької області на підставі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.10.2013 року, за позивачкою ОСОБА_4 зареєстровано право власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу:32156535 від 13.01.2015 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 32154889 від 13.01.2015 року вбачається, що за позивачкою ОСОБА_4 зареєстровано право власності на нерухоме майно у вигляді земельної ділянки розміром 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0245, що розташована в АДРЕСА_1.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер витягу: 32162411 від 13.01.2015 року вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,3897 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер::01:001:0246 на підставі договору купівлі-продажу, Серія та номер:1447, виданого 17.12.2013 року приватним нотаріусом Снятинського районного нотаріального округу ОСОБА_9 є ОСОБА_5, житель с.Підвисоке, Снятинського району Івано-Франківської області.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.12.2013 року вбачається, що ОСОБА_6, як продавець, продав, а ОСОБА_5, як покупець, купив у власність земельну ділянку, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0246, яка розташована в АДРЕСА_1 на території Берегометської селищної ради, Чернівецької області, в межах населеного пункту, площею 0,3897 га., яка належить ОСОБА_6 на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 14.07.2009 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_10, за реєстровим №3159 та Державного акту про право власності на земельну ділянку ЯЕ №349947, виданого 15.07.2008 року, відділом земельних ресурсів у Вижницькому районі. Продаж вчинено за 103232,00 грн. Державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 17.12.2013 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Снятинського районного нотаріального округу ОСОБА_9, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 05; право власності №3898597.

Пунктом 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частини третьої статті 61 ЦПК обставини, встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно, не мають обов'язкової сили для осіб, які не брали участі у справі. Такі особи мають право на звернення до суду із самостійним позовом про право на це майно. Разом із тим під час розгляду справи за таким позовом суд враховує обставини раніше вирішеної справи про право на спірне майно незалежно від того, встановлені вони судовим рішенням, що набрало законної сили, у цивільній, господарській або адміністративній справі.

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Добросовісність набуття в розумінні ст. 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

При розгляді справи судовою палатою у цивільних справах Верховного суду України від 16.04.2014 року визначено, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Оскільки, спірна земельна ділянка площею 0,3897 га. для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0246, яка розташована в АДРЕСА_1, була продана відповідачу ОСОБА_5, третьою особою ОСОБА_6 на підставі договору дарування земельної ділянки від 14.07.2009 року, який згідно рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.10.2013 року визнано недійсним, а тому ОСОБА_6 не мав право вчиняти будь-який правочин щодо даної земельної ділянки, вважається такою, що вибула з володіння власника ОСОБА_4 поза її волею, а тому остання як власник майна має право витребувати земельну ділянку розміром 0,3897 га, кадастровий номер :01:001:0246, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_5, а тому позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Згідно ст.88 ч.3 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З копії посвідчення серія НОМЕР_3 ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства 1-ї групи.

Таким чином, враховуючи, що позивачка ОСОБА_4 на підставі ст.5 ч.1 п.9 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору суд вважає, що відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України судовий збір в сумі 1032,32 грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_5 в дохід держави.

На підставі ст.ст.387, 388 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212-215, 218 ЦПК України, Суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_1 - задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН НОМЕР_1), жителя АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, (ІПН НОМЕР_2), жительки АДРЕСА_1, земельну ділянку розміром 0,3897 га, кадастровий номер :01:001:0246, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН НОМЕР_1), жителя АДРЕСА_2, судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 1032 (Одну тисячу тридцять дві) гривні 32 (Тридцять дві) копійки в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич