22-ц/775/821/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Копилова Л.В.
Суддя-доповідач Сорока Г.П. Категорія 27
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді - Сороки Г.П.,

суддів - Баркової Л.Л., Бугрим Л.М.,

при секретарі - Собецькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 березня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

10 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу та просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у сумі 27202,50грн., 3% річних за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 816,07грн., відсотки за користування коштами від суми позики в розмірі 2511,94грн., а всього 30 530,51грн., а також судовий збір в сумі 305,30грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16 серпня 2013 між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав останньому грошові кошти у розмірі 1950 дол. США. За умовами договору відповідач зобов'язався повернути грошові кошти не пізніше 16 листопада 2013 року, але у вказаний термін борг не повернув і на неодноразові вимоги про повернення боргу відповідає відмовою. Відповідно до курсу НБУ на час подачі позову до суду (1 долар США рівняється 13,95грн.) сума боргу становить 27202,50 гривень. Також вважає, що відповідач повинен йому сплатити за період користування грошима з 13.08.2013 року по 16.11.2014 року суму процентів за обліковою ставкою НБУ на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України та у відповідності з ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних від суми позики за прострочення виконання грошових зобов'язань за 365 днів.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 березня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 16 серпня 2013 року в сумі 27202,50грн., 3 % річних від суми за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 816,07грн., відсотки від суми позики в розмірі 2511,94грн., а всього 30530,51грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 305,30грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі. При цьому посилається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення телефонограм, зареєстрованих у встановленому порядку в журналі телефонограм, витяг з якого долучений до справи, а також письмовою розпискою представника відповідача - адвоката Алексєєнко В.О. Подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій доводи апеляційної скарги підтримав та просив скаргу задовольнити.

Після оголошеної перерви представник відповідача - адвокат Алексєєнко В.О. в судове засідання також не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений під особисту розписку. Подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності.

Тому виходячи з положень ст.305 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висноку про можливість продовження розгляду справи у відсутності відповідача та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Алексєєнко В.О., який доводи апеляційної скарги підтримав та просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, заперечення позивача ОСОБА_2, який просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 16 серпня 2013 року між сторонами було укладено договорів позики, згідно якого позивач передав відповідачу у борг 1950 доларів США, які зобов'язався повернути в строк до 16 листопада 2013 року, що підтверджується борговою розпискою відповідача. Грошові кошти у зазначений строк відповідач не повернув та не надав жодних доказів на повернення суми боргу на час вирішення справи. За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст. 509,526,527, 612,625,1046,1047,1048,1049 ЦК України, суд дійшов до висновку про обгрунтованість вимог позивача, позов задовольнив та стягнув з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 27202,50грн., відсотки за користування грошима за період з 13.08.2013 року по 16.11.2014 року на рівні облікової ставки НБУ від суми позики в сумі 2511,94грн., 3 % річних від суми за прострочення грошового зобов'язання за 365 днів в розмірі 816,07грн., а всього 30530,51грн.

У зв'язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також стягнув з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Згідно вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду такої самої якості, що були передані йому) у строк та в порядку, що встановлюється договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з вимогами ст.ст.525,526,629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту та інших вимог, що ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підтвердження виконання зобов'язання має відбуватись у спосіб, встановлений ст.545 ЦК України, у тому числі видачею кредитором на вимогу боржника розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі, повернення кредитором боржнику боргового документу, а у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що згідно розписки від 16.08.2013року, ОСОБА_3 отримав в борг у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 950доларів США, які зобов'язався повернути в строк до 16.11.2013року (а.с.13).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, із журналу судового засідання від 16.01.2015 року та технічного запису судового засідання, заперечуючи проти позову, відповідач в суді першої інстанції не оспорював, що боргову розписку він писав власноручно. Вказував, що він взяв у борг грошові кошти в сумі 1500 доларів США та зобов'язався повернути борг з урахуванням відсотків у розмірі 1950 доларів США, що він позивачу борг повернув, що боргову розписку позивач йому не повернув, бо в день повернення боргу при собі розписки не мав, тому він попросив позивача боргову розписку знищити.

Між тим, зі справи також вбачається, що на підтвердження своїх заперечень відповідач жодного доказу суду не надав і у справі такі докази відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що, розглядаючи справу відповідно до вимог ст.11 ЦПК України межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про укладення між сторонами договору позики та виникнення у відповідача боргових зобов'язань, які він не виконав, борг позивачу не повернув, а тому зобов'язаний повернути борг та сплатити відсотки за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ, оскільки у договорі позики розмір таких відсотків не було передбачено, а також три відсотки річних від суми боргу за прострочення виконання грошових зобов'язань, у зв'язку з чим вимоги позивача визнав обґрунтованими і позов задовольнив.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи, ґрунтується на вимогах матеріального права та відповідає правовим позиціям Верховного Суду України по аналогічним справам, наведеним в постановах по справі №6-63цс13 та по справі №6-37цс15.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд, розглянувши справу у його відсутності, не з'ясував та не прийняв до уваги, що грошові кошти він позичав у розмірі 1500 доларів США і на цю суму писав розписку, яка була йому повернута після повернення боргу і була ним знищена, а надана позивачем розписка не відповідає дійсності, він таку розписку на суму 1950 доларів США не писав, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не випливають з матеріалів справи та спростовуються журналом судового засідання від 16.01.2015 року (а.с.14) та фонограмою технічного запису судового засіданні від 16.01.2015 року, з яких вбачається, що відповідач в суді першої інстанції не оспорював, що надана позивачем розписка написана та підписана ним добровільно і що за цією розпискою у нього виникли зобов'язання на суму 1950 доларів США, зазначаючи, що розписка не була повернута йому позивачем.

Жодних доказів на підтвердження своїх доводів про повернення суми боргу позивачу відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду. Відповідач в апеляційній скарзі та його представник в судовому засіданні в апеляційному суді не заявили клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Аудіо запис розмови з позивачем, на який посилається відповідач в апеляційній скарзі як на доказ повернення позики, суду також не наданий.

Позивач в судовому засіданні доводи відповідача не визнав, пояснив, що він позичав відповідачу 1950 доларів США і на цю суму була власноручно відповідачем написана розписка, яка не була повернута відповідачу, оскільки той борг не повернув, що саме ця розписка надана ним суду та наявна в матеріалах справи.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не випливають з обставин справи, ніякими належними, допустимими та переконливими доказами не підтвердженні, не ґрунтуються на вимогах закону та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, їм та наданим доказам дав правильну правову оцінку, правильно застосував матеріальний закон та обґрунтовано дійшов до висновку про задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу, відсотків за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому порушень норм процесуального права не допустив, свої висновки достатньо повно та мотивовано обґрунтував.

Наведені в апеляційній скарзі доводи цих висновків суду не спростовують, не свідчать про неправильне застосування чи порушення норм матеріального і процесуального права, та є безпідставними.

З урахуванням наведеного, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду, у зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Баркова Л.Л.

Бугрим Л.М.