УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2015 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретар Бородіні А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 березня 2015 року,-

встановив:

В липні 2015 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 березня 2015 року по справі № 254/15 за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 283784,94 грн. оскільки третейський суд ухваливши своє рішення фактично вийшов за межі своєї компетенції, так як відповідно до статті 6 Закону України «Про третейські суди», даний спір не підсудний третейському суду.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «ВТБ Банк» в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданя не з`явився, про день, час та місце розгляду справиповідомлявсяналежним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, представника ПАТ «ВТБ Банк», дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11.03.2015 року позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. Рішенням було солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість по договору кредиту в сумі 283784 грн. 94 коп., а також третейський збір у розмірі 3237 грн. 85 коп. (а.с.6-9).

Статтею 389-5 ЦПК України визначено підстави, за яких може бути скасовано рішення третейського суду. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Заявниця посилається на те, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. При цьому представник заявника вказує, що на правовідносини за кредитним договором поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів".

Законом України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" від 03.02.2011 р., зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Обґрунтування заявником вимог з посиланням на те, що справа не підвідомча третейському суду, суд до уваги взяти не може, оскільки між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, а не Законом України "Про захист прав споживачів".

З огляду на вищевказане положення ст. 6 Закону України "Про третейські суди", а також беручи до уваги зміст заявлених вимог, предмет спору та ухвалене третейським судом рішення за позовом ПАТ "ВТБ Банк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, суд вважає, що дана справа підвідомча третейському суду, так як рішення прийнято у спорі, який безпосередньо стосується невиконання договірних зобов`язань однією із зобов`язаних сторін, які виникли на підставі укладених між сторонами кредитного договору та договору поруки. Даний спір не можна віднести до спору щодо захисту прав споживачів, оскільки права ОСОБА_3 як споживача послуг банку, порушені не були, крім того, ПАТ "ВТБ Банк", який є позивачем у справі, не є споживачем.

Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Третейський суд це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та (або) юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні, а також вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб встановлені Законом України „Про третейські суди".

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних правовідносин це вид недержавної юрисдикційної діяльності і не є здійсненням правосуддя.

Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом, зокрема статтею 6 Закону України "Про третейські суди".

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про третейські суди" учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.

Як передбачено у ст. 39 Закону України „Про третейські суди", третейський розгляд здійснюється у засіданні третейського суду за участю сторін або їх представників, якщо сторони не домовилися про інше щодо їхньої участі в засіданні. Третейський суд вправі визнати явку сторін у засідання обов'язковою. Сторонам має бути направлене повідомлення про день, час та місце проведення засідання третейського суду не пізніше ніж за 10 днів до такого засідання. Повідомлення направляється або вручається в порядку, визначеному статтею 15 цього Закону. Третейський суд під час розгляду справи повинен забезпечити додержання принципу змагальності сторін, рівні можливості та свободу сторонам у наданні ними доказів і у доведенні перед третейським судом їх переконливості.

Статтею 41 ЗУ «Про третейські суди» передбачено, що ненадання витребуваних третейським судом доказів, інших письмових документів чи матеріалів, неявка у засідання третейського суду сторін або їхніх представників, які належним чином були повідомлені про розгляд справи і проведення засідання третейського суду, не є перешкодою для третейського розгляду і прийняття рішення, якщо причина ненадання документів або неявки сторін у засідання визнана третейським судом неповажною.

Рішення третейського суду приймається після дослідження усіх обставин справи третейським суддею, що одноособово розглядав справу, або більшістю голосів третейських суддів, які входять до складу третейського суду. Рішення оголошується у засіданні третейського суду (ч.1 ст. 45 Закону України "Про третейські суди").

Стосовно посилання заявника на правову позицію Верховного Суду України при розгляді справи № 6-64цс15 від 20.05.2015 року, суд приходить до наступного.

Відповідно до вищезазначеного посилання, законом України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. На час укладання кредитного договору (15 листопада 2011 року) Закон України "Про третейські суди" містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 15 листопада 2011 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй дільності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Однак, у справі № 6-64цс15 ВСУ розглядав іншу справу (про визнання недійсним третейського застереження) з іншими правовідносинами, ніж ті, що були заявлені заявником.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявником не доведено наявність підстав для скасування рішення третейського суду, вичерпний перелік яких визначений у ст.51 Закону України "Про третейські суди" та ст.389-5 Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином підстав для скасування рішення постійно діючого третейського суду не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. 389-4 - 389-6 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 березня 2015 року відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні пари її оголошенні протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н. О. Яровенко