справа №619/3906/15-ц
провадження №2/619/1773/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2015 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Нечипоренко І.М.

за участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення авансу,

установив

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому стягнути з відповідача аванс в розмірі 14680.00гн. та судові витрати в розмірі 487,20грн. посилаючись на те, що 19.10.2013 року вона з відповідачем уклала договір про наміри вчинити договір купівлі-продажу будинку і земельної ділянки за адресою: м. Дергачі провул. Піонерський, 8, який повинен бути вчинений не пізніше 02.12.2013 року у нотаріуса ОСОБА_4 за суму еквівалентну 36000 доларів США. Вона передала відповідачу 14688грн. аванс в рахунок оплати нерухомості. Через те, що частина споруд були самочинними вона відмовилася від укладання угоди, одна відповідач відмовляється їй повертати суму авансу, хоча укладений між ними договір є нікчемний.

У судовому засіданні відповідач та представник не визнали позовні вимоги у повному обсязі, пояснивши, що вимоги є безпідставними, оскільки гроші в сумі 14688грн. розглядаються як забезпечення виконання негрошового зобовязання сторін по укладенню основного договору, тобто виконує забезпечувальну функцію, а не як частина платежу за основним договором. Відповідно до пп. 4.2 п.4 Договору про наміри в разі невиконання зобовязань взятих на себе покупцем, сума зазначена в п.2.2.2 переходить до продавця. Зазначену суму вона передала директору агентства нерухомості для оформлення усіх необхідних документів щодо посвідчення договору купівлі-продажу, від укладання якого відмовилася позивач.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, про обставини справи пояснила як зазначено вище.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір про наміри укласти договір купівлі-продажу житлового будинку № 8 по провул. Піонерському в м. Дергачі. Так, позивач, передала відповідачу у момент укладання даного договору грошову суму в розмірі 14688грн., як зазначено у п.2.2.2 Договору, яка при укладенні договору купівлі-продажу обєкта нерухомості зараховується в рахунок суми, яку сплачує покупець продавцю за даний обєкт нерухомості.

Відповідач у судовому засіданні не оспорювала факт отримання зазначеної вище суми від ОСОБА_2

Згідно із чч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Оскільки договору купівлі-продажу нерухомості, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана ОСОБА_2 відповідачу грошова сума в розмірі 14688грн. є авансом.

Частина ч. 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути.

Крім зазначеної вище постанови, Верховний Суд України висловив таку правову позицію в постанові від 25 серпня 2013 року у справі № 6-82цс13.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

При цьому, суд зазначає, що позивачем заявлено позовні вимоги на суму 14680грн., а не на 14688грн., як зазначено у договорі, однак, позивач не скористалася правом на збільшення розміру позовних вимог, тому суд задовольняє позов в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-216, 218 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов ОСОБА_2 задовольнити повістю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 14680,0грн. авансу та 487,20грн. судового збору, а всього 15167,20грн. (п'ятнадцять тисяч сто шістдесят сім гривень 20 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. М. Нечипоренко