У Х В А Л А

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 18 вересня 2004 року по 04 вересня 2014 року перебувала із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу вони за спільні кошти придбали рухоме майно на загальну суму 36 617 грн., зокрема: спальний набір «Антерія» вартістю 6 750 грн.; спальню дитячу вартістю 2 684 грн.; матрац вартістю 500 грн.; пилосос Самсунг, вартістю 833 гр.; телевізор Філіпс вартістю 6 271 грн.; холодильник «Пазис 139» вартістю 1 900 грн.; комп'ютер вартістю 5 600 грн.; спальний куток «СКІФ» вартістю 4 077 грн.; відеопрогравач вартістю 639 грн.; газову поверхню Фагор вартістю 850 грн.; набір меблів «Оптіма» вартістю 1 551 грн.; мікрохвильову піч вартістю 863 грн.; духовку «Ардо» вартістю 1 299 грн.; прихожу вартістю 2 800 грн. Крім того, вона приймала участь у ремонті квартири, яка належить відповідачеві, в якій вони спільно проживали за час шлюбу.

Посилаючись на те, що після розлучення вони не можуть добровільно поділити набуте за час шлюбу майно, позивачка просила: виділити їй майна на загальну суму 17 038 грн., а відповідачу - на загальну суму 19 579 грн.; стягнути з відповідача різницю вартості майна в сумі 2 541 грн.; стягнути з відповідача витрати, понесені на ремонт і поліпшення квартири у розмірі 43 662 грн. 50 коп.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Виділено ОСОБА_3 рухоме майно на загальну суму 18 337 грн. Виділено ОСОБА_4 рухоме майно на загальну суму 18 280 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію у сумі 57 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 Ѕ частку витрат, понесених за час шлюбу на поліпшення квартири, що належить відповідачу, у сумі 43 662 грн. 50 коп. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірне рухоме майно придбано сторонами за час шлюбі, а тому, виходячи з презумпції спільності майна подружжя, підлягає поділу між ними у рівних частинах. Крім того, суд послався на те, що сторони, перебуваючи у шлюбі, поліпшили житлові умови в квартирі АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві особистої приватної власності, тому позивачка має право на відшкодування Ѕ частини вартості цих поліпшень.

Апеляційний суд погодився із висновками районного суду, пославшись при цьому також на те, що поліпшення квартири є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу нарівні з рухомим майном та витрат подружжя.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що з 18 вересня 2004 року по 04 вересня 2014 року ОСОБА_3 перебувала із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу вони за спільні кошти придбали: спальний набір «Антерія» вартістю 6 750 грн.; спальню дитячу вартістю 2 684 грн.; матрац вартістю 500 грн.; пилосос Самсунг, вартістю 833 гр.; телевізор Філіпс вартістю 6 271 грн.; холодильник «Пазис 139» вартістю 1 900 грн.; комп'ютер вартістю 5 600 грн.; спальний куток «СКІФ» вартістю 4 077 грн.; відеопрогравач вартістю 639 грн.; газову поверхню Фагор вартістю 850 грн.; набір меблів «Оптіма» вартістю 1 551 грн.; мікрохвильову плитку вартістю 863 грн.; духовку «Ардо» вартістю 1 299 грн.; прихожу вартістю 2 800 грн.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що вони не можуть добровільно поділити зазначене вище рухоме майно, а також на те, що вона приймала участь у ремонті квартири, належній відповідачу, в якій вони спільно проживали за час шлюбу, а тому має право на відшкодування половини вартості цього ремонту.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції був призначений на 04 червня 2015 року. Разом з тим, відомостей про належне повідомлення ОСОБА_4 про дату та час розгляду справи, у суду не було, у матеріалах справи вони відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Розглянувши справу за відсутності ОСОБА_4, порушивши його конституційне право на участь у судовому засіданні та не врахувавши вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий судовий розгляд, суд апеляційної інстанції її позицію та доводи не з'ясував і не забезпечив йому можливість переконувати суд в обґрунтованості своїх тверджень.

Зокрема, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не з'ясував, хто робив ремонт у квартирі, не перевірив тверджень ОСОБА_4 про те, що вартість поліпшень не є майном у розумінні цивільного законодавства та не врахував того, що позивачка робила ремонт для власного комфортного проживання у квартирі, використовуючи цей ремонт для власних потреб.

Так, у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська