АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8566/15 Справа № 203/3534/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Підберезний Г. А. Доповідач - Григорченко Е.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «По проспекту Кірова 1/9» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, зобов'язати внести зміни у трудову книжку, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_5 звернулася із позовом до ОСББ «По проспекту Кірова, 1/9», і вточнивши, просить скасувати наказ голови правління ОСББ Бабуненко В.М. № 3-к від 28 березня 2013 року про її звільнення із 28 березня 2013 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України, поновити її на посаді керуючого ОСББ з 28 березня 2013 року; визнати недійсним і скасувати у трудовій книжці запис про звільнення за № 42 від 28 березня 2013 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України; зобов'язати відповідача надати їй дублікат трудової книжки без запису за № 42; зобов'язати відповідача включити робочі дні з 27 березня 2013 року по день поновлення на роботі до табеля обліку робочого часу шляхом зазначення годин роботи; стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27 березня 2013 року по час винесення судового рішення у розмірі 25 800 грн.; відшкодувати суму 1926,96 грн. неотриманої матеріальної допомоги від Кіровського центру соцзахисту населення; відшкодувати суму 54000 грн. неотриманої допомоги по безробіттю від Кіровського центру зайнятості та стягнути на відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилається на те, що прогулів нею не вчинено, а тому звільнення відбулося без законної підстави.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2013 року у позові відмовлено.

ОСОБА_5 звернулася з апеляційною скаргою на зазначене рішення, де ставить питання про його скасування, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що наказом № 7-К від 27 серпня 2012 року позивачка була прийнята на посаду керуючого ОСББ «По проспекту Кірова 1/9» з випробувальним терміном три місяці та посадовим окладом згідно штатного розкладу ОСББ.

Наказом голови правління ОСББ Бабуненко В.М. № 3-к від 28 березня 2013 року позивач звільнена з роботи із 28 березня 2013 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Приводом для звільнення стала чергова відсутність її на робочому місці без поважних причин більше трьох годин підряд протягом робочого дня 27.03.2013 року, що підтверджується доповідною запискою головного бухгалтера ОСББ на ім'я голови ОСББ від 27.03.2013 р., актом від 27.03.2013 року, складеним на підтвердження факту відсутності ОСОБА_5 на робочому місці та підписаним головним бухгалтером ОСОБА_7, двірником ОСОБА_8 та прибиральницею ОСОБА_9

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з наступних підстав.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Указаних вимог судами не дотримано.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 7-К від 27 серпня 2012 року позивач була прийнята на посаду керуючого ОСББ «По проспекту Кірова 1/9» з випробувальним терміном три місяці та посадовим окладом згідно штатного розкладу ОСББ.

Наказом № 19-а від 28 грудня 2012 року ОСОБА_5 з 03.12.2013 року призначено особою, матеріально-відповідальною «за схоронність матеріальних цінностей, які належать ОСББ, а саме: за їх зберігання, відпуск, перевезення та застосування в процесі здійснення ОСББ своєї діяльності», а також постановлено укласти з позивачкою письмовий договір про індивідуальну матеріальну відповідальність.

Наказом голови правління ОСББ Бабуненко В.М. № 3-к від 28.03.2013 року ОСОБА_5 звільнена з роботи без поважної причини з 28.03.2013 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для звільнення є докладна записка гол. бухгалтера ОСОБА_7 та акт про відсутність на робочому місці 27.03.2013 року/а.с. 5/.

Згідно докладної записки гол. бухгалтера ОСОБА_7, яка була підставою для звільнення позивача, 27.03.2013 року керуюча ОСОБА_5 відсутня на роботі з 10 годин до 14 годи, нікого не попередила про ухід /а.с. 185/.

Згідно акту про відсутність на роботі від 27.03.2013 року, гол. бухгалтер ОСОБА_7, дворник, збиральниця склали акт про те, що керуюча ОСОБА_5 була відсутня на роботі 27.03.2013 року з 10 годин до 14 годин, тобто 4 години, що є прогулом /а.с. 186/.

Представники відповідача в апеляційному суді підтвердили, що підставою для звільнення позивача з роботи були саме зазначена докладної записки та акт про відсутність на робочому місці позивача 27.03.2013 року з 10 годин до 14 годин, які зазначені в наказі про звільнення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пп. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40 і пп. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Позивач в апеляційному суді пояснила, що вона не є членом будь-якої профспілкової організації.

Згідно наказу голови правління ОСББ від 02.01.2013 року, встановлений режим роботи з 9-00 годин о 18-00 годин, обідня перерва з 13-00 годин до 14-00 годин, робочі дні з понеділка по п'ятницю /т.1 а.с. 195/.

Отже, згідно докладної записки, акту про відсутність на робочому місці позивача, та враховуючи зазначений режим роботи, а саме обідню перерву з 13-00 годин до 14-00 годин, позивач була відсутня на робочому місці 3 години.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте, будь які докази, які б підтверджували, що позивач була відсутня на роботі 27.03.2013 року більше трьох годин протягом робочого дня, суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що у відповідача не було законних підстав для звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, колегія суддів вважає, що відсутність працівника на робочому місці в кабінеті, не може вважатися, в даному випадку, прогулом, якщо працівник не залишив місця розташування ОСББ, він не може бути звільнений за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Позивач пояснила суду, що вона 27.03.2013 року в зазначений період часу знаходилася на роботі, тобто на території ОСББ та вирішувала виробничі питання.

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Будь-які належні та допустимі докази, які б спростовували те, що позивач 27.03.2013 року в зазначений період часу, як керуюча ОСББ, вирішувала виробничі питання на території ОСББ, суду не надані, а відсутність позивача в робочому кабінеті не є підставою для звільнення з роботи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційним судом з'ясовано, що в статуті ОСББ «По проспекту Кірова, 1/9» частково відсутній розділ 8, відсутній розділ 9, частково відсутній розділ 10 /т. 3 а.с. 56-62/.

Згідно наданої інформації відділом держаної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та легалізації громадських формувань, в реєстраційній справі ОСББ «По проспекту Кірова, 1/9» міститься примірник вищезазначеної юридичної особи зареєстрований 02.02.2007 року, в якому відсутні та частково відсутній зазначені розділи/т. 3 а.с. 55/.

Апеляційним судом оглянутий оригінал статуту ОСББ «По проспекту Кірова, 1/9» в якому також частково відсутній розділ 8, відсутній розділ 9, частково відсутній розділ 10.

Представники відповідача пояснили, що статут ОСББ «По проспекту Кірова, 1/9» посвідчений нотаріусом та зареєстрований в такому виді/т.3. а.с 56-62/.

Також представники відповідача пояснили, що статут ОСББ «По проспекту Кірова, 1/9» не передбачає порядок прийняття на роботу та звільнення працівників з роботи.

Як вбачається із статуту ОСББ «По проспекту Кірова, 1/9», статут не передбачає порядок прийняття на роботу та звільнення працівників з роботи /т.3. а.с 56-62/.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що висновку суду першої інстанції щодо прогулу позивача є помилковим, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про поновлення позивача на роботі.

Посилання суду першої інстанції на порушення позивача трудової дисципліни, які не слугували, в даному випадку, підставою для звільнення позивача з роботи, не можуть бути підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача підлягає начисленню відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановленням Кабінету України від 08.02.1995 року за №100, з послідуючими змінами та доповненнями.

Як вбачається з довідки про заробітну плату позивача та табелю обліку робочого часу, позивачу за 22 дня в січні 2013 року нарахована заробітна плата в сумі 2700 грн., за 20 днів у лютому 2013 року - 2700 грн. Таким чином, денний заробіток позивача буде складати 128,57 грн. з розрахунку: (2700+2700): 42 днів = 128,57 грн./т.2 а.с.60-63/.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працювала по п'ятиденній робочій неділі, що підтвердили сторони в апеляційному суді / т.1 а.с.195/.

Період вимушеного прогулу позивача складає 639 днів, з 28.03.2013 року по 22.10.2015 року включно, тобто по день ухвалення рішення про поновлення його на роботі, а тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню, складає 82156,23 грн., із розрахунку: 639 дня х 128,57 грн. = 82156,23 грн.

В силу ст. 237-1 КЗпП України підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач була незаконно звільнення, що спричиняло їй моральні страждання.

Проте, з урахуванням матеріалів справи, встановлених обставин по справі та наступивших наслідків, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 500 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В силу ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі позивача та стягнення середнього заробітку, за час вимушеного прогулу, в розмірі місячного платежу в сумі 2700 грн.

Що стосується позовних вимог щодо визнання недійсним запису у трудовій книжці про звільнення та зобов'язання відповідача надати їй дублікат трудової книжки без запису про звільнення, не підлягають задоволенню, так як відповідно до вимог п. 2.10. Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Мінюст/Міністерство праці України/Мінсоцзахист, від 29.07.1993, № 58, ці питання можуть бути вирішені відповідачем, після ухвалення рішення про поновлення на роботі, тобто зазначені позовні вимоги є передчасними.

Позовні вимоги щодо відшкодування суми неотриманої матеріальної допомоги від Кіровського центру соцзахисту населення та неотриманої допомоги по безробіттю від Кіровського центру зайнятості, також не підлягають задоволенню, оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про поновлення на роботі позивача та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ст. ст. 79, 80, 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягає стягнення в дохід держави судовий збір в розмірі 821,56 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2013 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Скасувати наказ голови правління Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «По проспекту Кірова 1/9» Бабуненка В.М. № 3-к від 28 березня 2013 року про звільнення ОСОБА_5 із 28 березня 2013 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_5 на посаді керуючого Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «По проспекту Кірова 1/9» з 28 березня 2013 року.

Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «По проспекту Кірова 1/9» на користь ОСОБА_5 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу 82156,23 грн. без утримання податків, обов'язкових зборів і платежів, та у відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Допустити негайному виконанню рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «По проспекту Кірова 1/9» на користь ОСОБА_5 2700 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «По проспекту Кірова 1/9» в дохід держави судовий збір в сумі 821,56 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: