Провадження № 2/229/1429/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 жовтня 2015 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору,

встановив:

18 вересня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, в якому вказала, що 29 грудня 2011 року між нею та відповідачем був укладений трудовий договір на виконання роботи продавця продовольчих товарів. В цей же день трудовий договір було зареєстровано в Донецькому міському центрі зайнятості. У червні 2012 року позивач отримала відпустку у звязку з вагітністю. У серпні 2014 року у звязку із проведенням АТО позивач переїхала у м. Дружківку Донецької області, де отримала статус особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та району проведення антитерористичної операції, де постійно мешкає. На даний час виникла необхідність розірвати трудовий договір, укладений з ОСОБА_2, але позивач позбавлена такої можливості, оскільки вона втратила будь-який зв'язок з ОСОБА_2, яка мешкає у м. Донецьку. Просить розірвати трудовий договір від 29 грудня 2011 року, укладений між нею та відповідачем, за ст.38 КУпП (за власним бажанням).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2М у судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином телефонограмою.

Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши докази по справі, встановив такі обставини справи.

29 грудня 2011 року між позивачем ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2М укладений безстроковий трудовий договір, згідно з яким працівник ОСОБА_1 зобовязана виконувати обовязки продавця, а відповідач зобовязана оплачувати роботу позивача в розмірі 1830,00 грн. на місяць.

Статтею 24-1 КЗпП України в редакції, яка діяла на час укладення трудового договору між сторонами, передбачено, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

Трудовий договір між сторонами був зареєстрований 29 грудня 2011 року за № 1/2 Донецьким міським центром зайнятості.

Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору.

Умовами трудового договору від 29 грудня 2011 року, укладеного між відповідачем та позивачем встановлено, що спори з виконання умов цього договору розглядаються судом.

Частина 2 ст. 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод громадянина, на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообовязковому соціальному страхуванні.

Судом встановлено, що через те, що позивач змінила місце проживання через тимчасову окупацію території України, на якій вона мешкала, вона не може розірвати трудовий договір, зняти його з реєстрації в центрі зайнятості і, відповідно, працевлаштуватися на законних підставах.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 була змушена переїздити на нове місце проживання, у звязку з чим була позбавлена можливості розірвати договір з відповідачем у встановлений законом порядок. Відповідач же у свою чергу мала можливість зробити це без присутності позивача відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, але цього не зробила. Таким чином, суд вважає, що право позивача на працю, на оплату праці, та здійснення обовязкових соціальних внесків, порушено відповідачем, який не звільніє її у встановленому законом порядку, а тому підлягає захисту шляхом розірвання трудового договору в судовому порядку, що дає підстави для задоволення позовних вимог про розірвання трудового договору.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь державного бюджету м. Дружківки підлягає стягненню судовий збір у сумі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 223-226 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання трудового договору задовольнити.

Розірвати трудовий договір, укладений 29 грудня 2011 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який зареєстрований 29 грудня 2011 року за № 1/2 Донецьким міським центром зайнятості, на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, РНФО-П 2, на користь державного бюджету м Дружківки судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С. О. Рагозіна