АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2630/15 Головуючий 1 інстанції -
Категорія:договірні Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року за заявою ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

11 вересня 2014 року позивач звернувсь до суду з позовом,в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 90662,56 грн. та грошову суму за користування чужими коштами відповідно до облікової ставки НБУ у розмірі 1335,07 грн. та судові витрати у справі.

Разом із зазначеною позовною заявою 11 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на праві власності ( а.с.6).

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 вересня 2014 року вказана заява позивача була задоволена та до розгляду по суті зазначеної цивільної справи судом було накладено арешт на зазначену квартиру ( а.с.16).

28.01.2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою, в якій просив скасувати ухвалу суду від 15.09.2014 року про накладення арешту на зазначену квартиру. Свої вимоги обгрунтовував тим, що ним та відповідачем у вказаній справі 04 серпня 2014 року в забезпечення виконання зобов»язань по поверненню позики, було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом якого є зазначена квартира та вказана іпотека була зареєстрована нотаріусом 02.09.2014 року, а 27 жовтня 2014 року між ним та ОСОБА_5 в рахунок припинення зобов»язань за договором позики був укладений нотаріально посвідчений договір про задоволення вимог його як іпотеко держателя зазначеної квартири, відповідно до якого ОСОБА_5 передала йому у власність вказану квартиру.

Як на підставу скасування заходів забезпечення позову заявник, з посиланням на ст. 1, ч.3 ст. 37, ч.7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», зазначає на пріоритетність своїх прав як іпетекодержателя на вказане нерухоме майно ( а.с.46) .

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 лютого 2015 року, знято арешт на вказану квартиру, накладений на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 15.09.2014 року ( а.с. 62).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову ОСОБА_4 в задоволенні зазначеної заяви.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує неповним з»ясуванням судом обставин, які мають значення для справи, порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, а також прийняттям до розгляду та розгляд судом заяви ОСОБА_4 який не є стороною в даній страві та судом до участі у справі не залучався.

Позивач також зазначає, що реєстрація обтяження на вказане нерухоме майно на підставі зазначеної ухвали виникла 17.09.2014 року, з моменту реєстрації такого обтяження та з моменту державної реєстрації такого обтяження і під час його дії , нотаріус не мала права посвідчувати будь-який договір щодо розпорядження ОСОБА_5 арештованим майном.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на законність і обгрунтованість ухвали суду від 02.02.2915 року та безпідставність доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи арешт зазначеної квартири, суд першої інстанції, з посиланням на ч. 3 ст. 154 ЦПК України, виходив з того, що накладений на вказану квартиру арешт зареєстровано після реєстрації іпотеки, а тому арешт втратив чинність в силу ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а після укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя та реєстрації за ОСОБА_4 права власності на вказану квартиру , останній набув на неї право власності.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_4 набув статусу іпотекодержателя зазначеної квартири на підставі нотаріально посвідченого договору іпотеки , укладеного між ним та ОСОБА_5 04 серпня 2014 року та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 02 вересня 2014 року .

Як свідчать вказаний договір у п.12 його умов встановлено, що у випадку невиконання іпотекодавцем основного зобов»язання таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки та підписанням цього договору, іпотекодавець засвідчувала, що надає згоду на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки( а.с.48-49).

Відповідно до частин 2 та 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» , взаємні права і обов»язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки.

Таким чином, з моменту державної реєстрації вказаного договору іпотеки, а саме: з 02 вересня 2014 року, ОСОБА_4 набув права іпотекодержателя на вказану квартиру та пріоритетне право на задоволення своїх вимог як іпотекодержателя.

При цьому, як свідчать матеріали справи ухвала суду про забезпечення позову позивача, шляхом накладення арешту на зазначену квартиру , постановлена судом першої інстанції 15 вересня 2014 року, та в реєстрі обтяжень таке обтяження було зареєстровано 17.09.2014 року (зв. стор. а.с.52), тобто після набуття ОСОБА_4 прав іпотеко- держателя зазначеної квартири.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що ухвалою від 15 вересня 2014 року судом були вжиті заходи забезпечення позову як до відповідача у справі як власника вказаної квартири, так і ОСОБА_4, як її іпотеко- держателя.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що відповідно до нотаріально посвідченого договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 27 жовтня 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_4 набув право власності на вказану квартиру та таке право власності зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 27 жовтня 2014 року (а.с. 49-50).

Згідно до вимог ч.4 та 5 ст. 154 ЦПК України, особа щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування та таке питання вирішується судом в судовому засіданні.

Таким чином, ОСОБА_4 як іпотекодержатель зазначеної квартири, є особою щодо якої судом також вжиті заходи забезпечення позову та на час постановлення судом зазначеної ухвали від 15 вересня 2014 року, мав як іпотекодержатель пріоритетне право перед позивачем у справі на задоволення своїх вимог як іпотекодержатель.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування встановлених ухвалою суду від 15 вересня 2014 року заходів забезпечення позову, шляхом зняття арешту з зазначеної квартири.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни зазначеної ухвали суду.

Є також безпідставними посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд розглянув заяву ОСОБА_4 який не є стороною у справі та не залучався судом до участі у справі, оскільки його право на звернення у суд з такою заявою передбачено ч.3 ст. 154 ЦПК України.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про залишення ухвали суду першої інстанції від 02 лютого 2015 року без змін.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 315, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :