Справа № 125/2449/14-ц Провадження № 22-ц/772/2818/2015Головуючий в суді першої інстанції Хитрук В. М.
Категорія 19Доповідач Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі :

Головуючого : Чуприни В.О.

Суддів : Чорного В.І., Оніщука В.В.

При секретарі : Франчук О.П.

За участю : представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Задарко Ю.М., представника відповідача ТОВ «Краєвид Поділля» - Шишкіної Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краєвид Поділля» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2015 року, встановила :

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 14.08.2015 р. у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - Задарко Ю.М. посилається на незаконність рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити.

У стислому вигляді скарга обґрунтовується тим, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги висновок судової почеркознавчої експертизи стосовно ймовірного виконання підпису додаткової угоди у графі «(підпис») «Орендодавець» різними особами, який не був спростований будь-якими іншими доказами, а також залишив поза увагою покази свідка ОСОБА_5 у підтвердження тої обставини, що ОСОБА_6 додаткова угода не підписувалася.

Заперечуючи, ТОВ «Краєвид Поділля» просить необґрунтовану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалене з додержанням закону рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у справі, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

У вересні 2014 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Краєвид Поділля» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною. Зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 31.10.2012 р. є власником земельної ділянки на території Супівської сільської ради барського району Вінницької області із цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Державний акт серії ЯБ №683693. Попередній власник земельної ділянки ОСОБА_7 18.12.2007 р. уклав договір оренди землі з ТОВ «Краєвид Поділля» строком на п'ять років, тобто до 2012 р. При цьому у зазначеному договорі оренди проставлено відмітку щодо його реєстрації Вінницькою регіональною філією центру ДЗК та вказано про вчинення в Державному реєстрі земель запису від 24.01.2008 р. У червні 2014 р. із довідки відділу Держземагенства у Барському районі Вінницької області позивачу стало відомо про існування додаткової угоди від 01.05.2011 р., яку позивач просить визнати недійсною з підстав ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки за рік до смерті у 2012 р. ОСОБА_7 внаслідок захворювання не ходив, ні з ким не зустрічався та додаткову угоду не підписував.

Судом установлено, що 18.12.2007 р. між ОСОБА_7 та до ТОВ «Краєвид Поділля» було укладено договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1), призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,9720 га, яка розташована на території Супівської сільської ради Барського району Вінницької області, строком на 5 років. Договір 24.01.2008 р. зареєстровано у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК (а.с.6-8).

02.08.2011 р. зі сторони ОСОБА_7 та ТОВ «Краєвид Поділля» підписана додаткова угода № 110 від 18.12.2007 р. до вказаного договору оренди землі щодо збільшення розміру орендної плати та продовження терміну дії договору оренди на 5 років, яку зареєстровано у відділі Держкомзему у Барському районі Вінницької області 27.03.2012 р. за № 55855 (а.с. 11).

Договір оренди землі та додаткова угода підписані обома сторонами та зареєстровані у встановленому законом порядку (виписка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права на а.с.23), є укладеними та набрали чинності.

19.04.2012 р. ОСОБА_7 помер. Встановлено, що за життя він договір оренди землі та додаткову угоду не оспорював.

Позивач ОСОБА_2, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.10.2012 р. є спадкоємицею майна ОСОБА_7, зокрема земельної ділянки площею 2,9720 га в межах згідно з планом (кадастровий номер НОМЕР_1), розташованої на території Супівської сільської ради Барського району Вінницької області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №683993, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.38).

13.12.2012 р. вищезазначене свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку зареєстровано відділом Держкомзему у Барському районі Вінницької області в поземельній книзі за № 01 (а.с.39).

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 08.05.2015 р. № 158-П підпис у графі «підпис» «орендодавець», у додатковій угоді № 110 від 01.05.2011 р. до договору оренди землі, та підпис у графі «Личная подпись владельца» у військовому квитку з серійним номером НК № 0922619 на ім'я ОСОБА_7, ймовірно виконані не однією особою, а різними особами (а.с.112).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки відповідно до п. 3 додаткової угоди вона є невід'ємною частиною договору, тому ОСОБА_2 успадкувала всі права та обов'язки, визначені договором оренди земельної ділянки від 18.12.2007 р.

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що на підтвердження доводів про те, що у ОСОБА_7 не було волевиявлення на укладення додаткової угоди до договору оренди землі позивач не надав.

З таким висновком, зробленим у відповідності дійсних обставин справи та за належної оцінки доказів, колегія суддів погоджується.

Так, враховуючи положення закону про презумпцію правомірності правочину, не підписаний договір, чи підписаний іншою особою договір, може бути визнаний судом недійсним. Проте, ці обставини в суді мають бути доведені стороною, яка на них посилається (ст. 60 ЦПК України), тобто у даному випадку, перш за все, позивачем.

Експертом не було встановлено чий саме підпис - ОСОБА_7, чи іншої особи нанесено в примірник додаткової угоди до договору оренди землі від 18.12.2007 р., а формулювання про ймовірність негативного висновку щодо конкретного підписанта є нічим іншим, як припущенням, яке не може братись судом до уваги (ч. 4 ст. 60, ст.ст. 57, 212 ЦПК України).

Покази свідка ОСОБА_5 про те, що її чоловік ОСОБА_7 додаткову угоду від 01.05.2011 р. до договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Краєвид Поділля» не підписував, оскільки хворів важкою хворобою, суд у рішенні виправдано відхилив та піддав критичній оцінці внаслідок родинних відносин та у зв'язку з цим природної зацікавленості на користь дочки - позивача ОСОБА_2

При цьому суд обґрунтовано звернув увагу на ту обставину, що за життя ОСОБА_7 договір оренди та спірну додаткову угоду не оспорював, в тому числі й не установлено його заперечень у одержанні орендної плати в збільшеному її розмірі, який обумовлений умовами саме додаткової угоди.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду наведеного, колегія вважає, що суд ухвалив рішення з додержанням вимог закону, висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Барського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.О.Чуприна

Судді : /підпис/ В.І.Чорний

/підпис/ В.В.Оніщук

З оригіналом вірно: