Справа № 127/4794/15-ц
Провадження № 2/127/2683/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Овсюка Є.М.

при секретарі Олійник І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ Укрсиббанк в особі відділення №333 м. Вінниця, ПАТ Дельта Банк за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПМП Павлін про визнання поруки такою, що припинена,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся з позовом ОСОБА_1 до ПАТ Укрсиббанк в особі відділення №333 м. Вінниця, ПАТ Дельта Банк за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПМП Павлін про визнання поруки такою, що припинена.

02 червня 2015 року представником позивача до суду було подано заяву про заміну підстав позову, яку прийнято до розгляду оскільки вона була подана до початку розгляду справи по суті, що не суперечить вимогам ст. 31 ЦПК України.

Позовну заяву мотивовано тим, що 07 листопада 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ПМП «Павлін» було укладено кредитний договір №0.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 07.11.2006 року між ОСОБА_1 та АКБ Укрсиббанк було укладено договір поруки № 57200. У відповідності до п.1.1. договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником, усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору №00 від 07.11.2006 року, як існуючиш в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Пунктом 3.2. договору поруки порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань позичальника по вищезазначеному кредитному договору.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

У відповідності до ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином, умови п.3.2 договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Позивач зазначає, що ПАТ Укрссиббанк 12.05.2010 року заявою за №1 вих № 132/10-61 звернувся до ПМП Павлін, у відповідності до якої Банк вимагав погасити прострочену заборгованість протягом 14 днів, а у випадку невиконання строк повернення усієї суми кредиту буде вважатись таким, що настав.

Оскільки позичальником така вимога виконана не була, а позикодавець аналогічної вимоги поручителю, - ОСОБА_1 не надсилав, останній вважає, що його поруку перед банком слід визнати такою, що припинена.

12 червня 2015 року представником позивача до початку розгляду справи по суті до суду було подано заяву про уточнення позовних вимог, даною заявою позивач просить визнати поруку такою, що припинена починаючи з 26.11.2010 року.

У своїй заяві про заміну підстав позову представник позивача наводить судову практику Верховного Суду України у вигляді постанов прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційних інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову з урахуванням заяви про зміну підстав позову, надавши пояснення аналогічні з викладеними в ній.

Представник відповідача, - ПАТ Укрсиббанк в судове засідання призначене на 24.06.2015 року не зявився, про дату та час повідомлений належним чином. Проте в попередніх судових засіданнях повідомив суду, що проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача, - ПАТ Дельта Банк проти задоволення позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Свої заперечення обґрунтовує наступним.

29 травня 2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області по справі №127/28858/13-ц було ухвалено рішення, яким задоволено позов ПАТ Дельта Банк про стягнення заборгованості з ПМП Павлін та ОСОБА_1 Дане рішення суду набуло законної сили 11 червня 2014 року.

На думку представника відповідача при наявності такого рішення суду, що набрало законної сили, відсутні підстави для застосування положень ст. 559 ЦК України. Також представник наводить судову практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Окрім того представником відповідача також було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ПМП Павлін в судове засідання не зявився, 11 червня 2015 року подало заяву в якій третя особа просить суд позовну заяву ОСОБА_1 розглянути у відсутність представника підприємства, при винесенні рішення суду просила позов задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання в тому, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

07 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПМП «Павлін» було укладено кредитний договір №0, за умовами якого Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і

повернути Банку кредит у формі одного траншу або декількох траншів, але в будь-якому випадку в межах загальної суми кредиту в іноземній валюті, що дорівнює 370 000 шв. франків у порядку та на умовах , визначених Договором. Вказана загальна сума кредиту дорівнює еквіваленту 1 486 607, 46 грн. за курсом Національного банку України на день укладення Договору.

У відповідності до п.1.2.1. кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 06.11.2017 року. За використання кредитних коштів за цим договором встановлюється процентна ставка в розмірі 8,49 % річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього договору.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 07.11.2006 року між ОСОБА_1 та АКБ Укрсиббанк було укладено договір поруки № 57200.

У відповідності до п.1.1. договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником, усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору №00 від 07.11.2006 року, як існуючиш в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

У відповідності до п. 3.1 договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 3.2. договору поруки порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань позичальника по вищезазначеному кредитному договору.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

У відповідності до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Отже припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтею 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що умови п. 3.2 договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Так 12 травня 2010 року ПАТ Укрсиббанк заявою за №1 вих. №132/10-61 адресована директору ПМП Павлін зазначив, що станом на 12.05.2010 року за кредитним договором обліковується прострочена заборгованість, яка складає 48 154,64 швейцарських франка. Відповідно до умов кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку, визначеному кредитним договором.

Також у відповідності до даного листа банк вимагав негайного виконання позичальником порушеного зобов'язання та погасити заборгованість. Та повідомив позичальника, що з дати одержання останнім даної заяви термін повернення всієї суми кредиту та процентів буде вважатись таким, що настав, а кредитна заборгованість обов'язковою до виконання в повному обсязі, якщо порушене зобовязання на той момент не буде виконане.

В будь-якому випадку, новий строк повернення кредиту та плати за кредит згідно вимоги банку не може перевищувати 14 календарних днів з дати відправлення Банком вказаної вимоги.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України і розділу 11 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши 12 травня 2010 року заяву №1 (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання. У такому випадку останній мав пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців, починаючи від зміненого строку виконання зобов'язання, яким стало 26 травня 2010 року. Однак такої вимоги до поручителя в строк до 26.11.2010 року Банк не надсилав.

Відтак суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, а поруку ОСОБА_1 за договором поруки № 57200 від 07.06.2006 року слід визнати такою, що припинена починаючи з 26.11.2010 року.

Таке узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України у справах № 6-53цс14 від 17.09.2014 р., № 6-125цс14 від 17.09.2014 р., № 6-170цс14 від 17.09.2014 р., № 6-128цс14 від 08.10.2014 р., № 6-190цс14 від 21.01.2015 р., прийнятих у порядку Глави 3 розділу V ЦПК України, яка є обов'язковою для застосування згідно ст. 360-7 цього Кодексу.

Щодо заперечень представників ПАТ Дельта Банк та ПАТ Укрсиббанк проти задоволення позову з підстав наявності рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2014 року, і тому у позивача відсутні підстави для застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України, така думка є помилковою з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, і цього не заперечував представник ПАТ Дельта Банк заява ПАТ Укрсиббанк №1 від 12.05.2010 року дійсно не досліджувалась судом в справі про стягнення грошових коштів. А представник ПАТ Укрсиббанк не заперчував того, що така заява існувала.

Суд звертає увагу, що преюдиційне значення для розгляду справи мають обставини, встановлені, зокрема, судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, а не їх юридична оцінка, яка здійснена судом, оскільки заява ПАТ Укрсиббанк №1 від 12.05.2010 року не була предметом з'ясування у справі № 127/28858/13-ц, в якій ухвалене це рішення, і висновку з приводу її існування чи відсутності у вказаному рішенні не зроблено, з огляду на вищевикладене поруку слід визнати такою. Що припинена з 26.11.2010 року.

Окрім того цивільний процесуальний кодекс України не містить положень згідно яких рішення та ухвали суду касаційної інстанції в даному випадку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ були обов'язковими для врахування іншими судами.

Оскільки ст. 360-7 ЦПК України передбачено, що лише висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Щодо заяви про застосування строків позовної давності, дана заява не підлягає застосуванню з огляду на таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за законом за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частина 1 ст. 261 ЦК України встановлює, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач вважав, що його порука є припиненою починаючи з 26.11.2010 року до листопада 2013 року, оскільки саме в листопаді 2013 року ПАТ Дельта Банк подачею позову про солідарне стягнення заборгованості не визнав факт припинення договору поруки, що спричинило порушення прав позивача.

Таким чином строк позовної давності починає свій перебіг з дня коли Банк не визнав та фактично оспорив припинення поруки ОСОБА_1 за законом починаючи з 26.11.2010 року.

Враховуючи наведене загальний строк позовної давності сплине лише в листопад 2016 року, відтак у Суду відсутні підстави задля застосування строків позовної давності та відмови у його задоволенні з цих підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Однак оскільки позивач не зазначав вимоги про стягнення судових витрат з відповідачав, суд вирішив судові витрати понесені із поданням даного позову залишити за Позивачем.

Керуючись ст. 15, 256, 261, 553, 554, 559, 1050, 1054 ЦК України , ст. ст. 3, 60, 88, 209, 221-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати поруку ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) за договором поруки № 57200 від 07 листопада 2006 року укладеного з АКІБ Укрсиббанк (код за , знаходиться за адресою: м. Харків, пр.Московський, 60) такою, що припинена починаючи з 26.11.2010 року.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 пов'язані з поданням позову до суду в сумі 243,60 грн. залишити за позивачем.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом десяти днів з дня його проголошення не було подано апеляційну скаргу.

СУДДЯ: