Справа №1304/2908/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.

при секретарі Квику Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у спільному майні,-

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, який в подальшому уточнила та просить визнати за нею право власності на 53/100 частин приміщень в будинку АДРЕСА_1, які позначені на поверховому плані: ХVII/3,7 - коридор, ХІХ/0,8 - вбиральня, ХХ/1,2 - комірка, ХХІ/17,0 - кухня, які знаходяться у спільній частковій власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що є власником квартири спільного заселення АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру серії Г-27151, від 17.03.2006 року. Стверджує, що на момент отримання даного свідоцтва не існувало закону, яким би встановлювалась спільна сумісна власність на приміщення спільного користування квартири спільного заселення. Вважає, що за таких обставин щодо приміщень: ХVII/3,7 - коридор, ХІХ/0,8 - вбиральня, ХХ/1,2 - комірка, ХХІ/17,0 - кухня виникає право спільної часткової власності власників квартир № 4,5,6 у будинку АДРЕСА_1. Її частка у приміщенні спільного із відповідачами користування складає 12,1 кв.м. Такого висновку дійшла з обрахунку різниці між загальною площею квартири - 61,3 кв.м. та площі житлової кімнати - 49,2 кв.м. (61,3 кв.м. - 49,2 кв.м. = 12,1 кв.м.). Враховуючи те, що загальна площа приміщень, які перебувають у спільній частковій власності та спільному користуванні позивача та відповідачів складає 22,7 кв.м., то її частка на ці приміщення повинна бути виражена простим дробом: 12,1/22,7 = 0,53 або 53/100. Твердить, що відповідачі не визнавали та не визнають її права власності на квартиру АДРЕСА_1, як і її права на частки у праві власності на спільні приміщення, які входять до її складу. Оскільки відповідачі оспорювали її право власності на спірну квартиру у судовому порядку та рішення судів першої, апеляційної інстанції вступили в законну силу, тому просить суд визнати за нею право власності на частку у спільному майні.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, давши пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 позов заперечили. Пояснили, що на їх погляд, коридор, вбиральня, комірка, кухня, право власності на які просить визнати позивач є неподільним майном та перебувають у спільній сумісній власності. Як на підставу для відмови у задоволенні позову покликаються на позиції Конституційного Суду України, викладені у рішеннях №1-2/2004 від 02.03.2004 року та №4-рп/2005 від 11.05.2005 року. Просять відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши інші матеріали справи, інвентаризаційну справу на будинок №16, на вул. Наливайка у м.Львові, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до переконання, що позов належить задовольнити повністю, з наступних підстав.

Статтею 392 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру серії Г-27151, виданого 17.03.2006 року Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради на підставі свого розпорядження №327, квартира спільного заселення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 61,3 кв.м. дійсно належить ОСОБА_1 (а.с. 7).

Встановлено, що власники сусідніх квартир: № 5,6 в будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зверталися в суд з позовом до власниці квартири №4 цього будинку, виконавчого комітету Львівської міської ради та Галицької районної адміністрації, в якому просили, серед іншого, скасувати розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №327 від 17.03.2006 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 61,3 кв.м. та визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 №Г-27151 від 17.03.2006 року, виданого на ім'я ОСОБА_1

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 09.04.2014 року, з висновками якого погодився Апеляційний суд Львівської області, постановивши ухвалу від 02.06.2014 року, у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.07.2014 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відмовлено. (а.с. 53-61).

Таким чином, в силу ст. 61 ЦПК України, судом достовірно встановлено, що право власності позивача ОСОБА_1 є невизнаним та оспорюваним з боку відповідачів, котрі є власниками сусідніх квартир спільного заселення, тому право позивача підлягає захисту у судовому порядку шляхом виділу її частки у праві спільної сумісної власності.

Так, частиною 1 статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

З технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 встановлено, що квартира спільного заселення, яка знаходиться на праві приватної власності позивача ОСОБА_1 розташована на другому поверсі чотирьохповерхового будинку та складається з однієї кімнати житловою площею 49,2 кв.м. та комори в підвалі площею 4,1 кв.м. (а.с. 8).

Відповідно до поверхового плану другого поверху будинку АДРЕСА_1 встановлено, що у спільному користуванні мешканців квартир 4,5,6 є приміщення: ХVII/3,7 - коридору, ХІХ/0,8 - вбиральні, ХХ/1,2 - комірки, ХХІ/17,0 - кухні, що в загальній площі становить 22,7 кв.м. (а.с. 9). Відповідачі та представник відповідача у судовому засіданні ствердили, що ці приміщення знаходяться у їх спільному користуванні з позивачем, котра проживає у власній квартирі АДРЕСА_1.

Суд критично оцінює доводи відповідачів у тому, що приміщення спільного користування мешканців квартир будинку є неподільним майном, відтак, на їх погляд, частки виділяти недоцільно, оскільки за змістом Глави 26 Цивільного кодексу України, об'єктом права спільної власності може бути як подільні так і неподільні речі, однак як об'єкт вони складають єдине ціле.

До того ж, приміщення ХVII/3,7 - коридору, ХІХ/0,8 - вбиральні, ХХ/1,2 - комірки, ХХІ/17,0 - кухні, в розумінні Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» не є загальним, ні неподільним майном. Ці приміщення є підсобними, які призначені для гігієнічних або господарсько-побутових потреб мешканців (п.2 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396).

Суд зауважує, що поділ множинності суб'єктів права спільної власності, в даному випадку - мешканців квартир 4,5,6 у будинку АДРЕСА_1 щодо того самого об'єкту - приміщення: коридору, вбиральні, комірки та кухні, що є спільному користуванні, та в загальній площі становить 22,7 кв.м, викликана з необхідністю погодити волю співвласників, забезпечити кожному із них врахування їх законних інтересів, і інтересів оточуючих їх третіх осіб, та належний стан спільного їхнього майна.

Відповідно до ч.2 ст.355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Зважаючи на те, що кожен з учасників права спільної сумісної власності має певні правомочності у відношенні належної йому частки в праві власності на спільне майно, відтак кожен окремо, вправі вимагати визнання права на свою ідеальну, в даному випадку частку, у спільному майні.

Поряд з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до п.3.2.Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року №55, право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об'єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю, і є відсотковим відношенням її частки до загальної площі приміщень спільного користування.

Такого висновку суд дійшов з наступного розрахунку: 61,3 кв.м. ( загальна площа квартири позивача) - 49,2 кв.м. (житлова площа кімнати) = 12,1; дану різницю 12,1 х 100 = 1210/22,7 кв.м. (загальна площа приміщень спільного користування) = 53,3 % із 100%.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно п.3.2. даної Інструкції, в правовстановлюючих документах зазначаються частки кожного із співвласників у вигляді правильного простого дробу.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 208, 209, 212-216, 218 ЦПК України, ст.ст.316-319, 328, 345, 355-358, 360, 361, 368, 369 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 53/100 частини приміщень в будинку АДРЕСА_1, які позначені на поверховому плані: ХVІІ/3,7- коридор, ХІХ/0,8 - вбиральня, ХХ/1,2 - комірка, ХХІ/17,0 - кухня, та знаходяться у спільній власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Р.Юрків