АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач: Кравець В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого Кравець В.А.,

суддів Пікуль А.А., Ратнікової В.М.

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення порядку володіння та користування приміщеннями квартири та

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку володіння і користування приміщеннями квартири,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 рокупозивачі звернулися в суд із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просили встановити порядок користування приміщеннями кв.АДРЕСА_1 наступним чином: визначити за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право на користування житловою кімнатою площею 16,8 кв.м. з балконом та житлову кімнату площею 14,7кв.м., визначити за ОСОБА_1 право користування житловою кімнатою 10,0 кв.м., визначити приміщення коридор площею 6,5 кв.м, ванну кімнату площею 2,0 кв.м., вбиральню площею 0,9 кв.м. кухню 6,8 кв.м.. приміщеннями спільного користування ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що сторони по справі не можуть досягти згоди щодо порядку користування квартирою.

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила .визначити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1: ОСОБА_1 виділити в користування житлову кімнату №7 площею 14,7 кв.м.; у користування ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виділити житлову кімнату №5 площею 10,0 кв.м. та частину приміщення №6 площею 12,4 кв.м. і балкон приведеною площею 2,8 кв.м.; при цьому частину приміщення №6 площею 3,8 кв.м., приміщення №1 коридору площею 6,5 кв.м., приміщення №2 ванну кімнату площею 2 кв.м., приміщення №3 туалету площею 0,9 кв.м. приміщення №4 кухня площею 6,8 кв.м. залишити у загальному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилається на те, що варіант встановлення порядку користування квартирою запропонований позивачами за первісним позовом істотно порушує її права , оскільки відповідачі, користуючись балконом будуть мати змогу захаращувати вікно кімнати і таким чином погіршувати її інсоляцію.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року первісний позов задоволено частково.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши: у користування ОСОБА_2, ОСОБА_3 кімнату житловою площею 16,2 кв.м. з балконом 2,8 кв.м. та кімнату житловою площею 14,7 кв.м.; у користування ОСОБА_1 кімнату житловою площею 10,0 кв.м.; кухню площею 6,8 кв.м., коридор площею 6,5 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., вбиральню площею 0,9 кв.м. залишено у загальному користуванні.

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення її позову в повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що судом не враховано, що при виділенні їй житлової кімнати №7 площею 14,7 кв.м., зменшення ідеальної частки ОСОБА_2 буде компенсовано отриманням в її ізольоване користування балкону, фактична площа якого складає 9,3 кв.м. (приведена площа 2,8 кв.м.), доступу до якого ОСОБА_1 буде повністю позбавлена у разі виділення у користування ОСОБА_2 або ОСОБА_3 частини житлової кімнати №6. Судом, ухвалюючи оскаржуване рішення, наведений варіант безпідставно не розглядався.

Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділено в ізольоване користування житлову кімнату №6, з якої здійснюється доступ до балкону, через який здійснюється інсоляція кімнати №5, ОСОБА_1 позбавлена можливості впливати на захаращення балкону та забезпечення належного доступу природного світла до приміщення. Враховуючи відсутність спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо порядку володіння та користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1, виділення їм у користування частини житлової кімнати №6 та житлової кімнати №5 є найбільш прийнятним та забезпечить дотримання прав та законних інтересів усіх сторін у справі.

Зазначила, що в порушення ст. 212 ЦПК України Деснянським районним судом міста Києва не надано в оскаржуваному рішенні оцінки доказам, а саме: актуальності висновку експерта на предмет законності та обґрунтованості на момент ухвалення рішення. Перепланування квартири в будинку АДРЕСА_1 за варіантом «А» не призведе до пошкодження жодних несучих конструкцій будинку, отже не потребує отримання будь-яких дозвільних документів та подальшого введення об'єкта в експлуатацію, а відтак може бути здійснено без особливих затрат часу та грошей та є цілком законним та не порушуватиме нічиїх прав та законних інтересів.

Ухвалюючи оскаржуване рішення судом, також не надано оцінку тому, що власність зобов'язує, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не здійснюють утримання квартири, не сплачують за комунальні послуги. Жодних підтверджень здійснення ними витрат на утримання квартири суду не надано.

На цей час квартира перебуває у незадовільному технічному стані, потребує ремонту для можливості її експлуатації, борги за комунальні послуги не сплачуються, та враховуючи значні суми заборгованості, існує велика вірогідність припинення електро - газо-, водопостачання та взагалі накладення арешту на вказану квартиру для забезпечення розрахунку за спожиті комунальні послуги.

В судовому засіданні відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивачі за первісним та відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти скарги заперечували, просили рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Вирішуючи спір по справі, суд виходив з того, що варіант порядку користування квартирою, запропонований експертами у Висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, є найбільш прийнятним, таким, що не порушує прав сторін по справі.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, що підтверджується копіями Свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 2004 року НОМЕР_1, Свідоцтв про право на спадщину за законом від 18.10.2012 року(а.с. 12-20,129-134).

ОСОБА_2, ОСОБА_3, який є сином ОСОБА_2, проживають та зареєстровані у зазначеній квартирі АДРЕСА_1, займають житлову площу із 3 кімнат 40,90 кв.м., власниками лицьового рахунку є: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, що підтверджується Довідкою Житлово-експлуатаційної контори №302 Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва від 16.04.2014р. №1059 (а.с. 59).

Відповідно до відомостей Технічного паспорта Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1, вищезазначена квартира складається з 3 кімнат житловою площею 40,9 кв.м.: 1-а кімната -10,0 кв.м., 2-а кімната - 16,2 кв.м., 3-я кімната - 14,7 кв.м., кухні площею - 6,8 кв.м., вбиральні - 0,9 кв.м., ванної кімнати - 2,0 кв.м., коридору - 6,5 кв.м., квартира обладнана балконом 2,8 кв.м., загальна площа квартири 59,9 кв.м. (а.с. 127, 128).

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у зв'язку з неможливістю перепланування для влаштування окремих ізольованих частин квартири, розподіл квартири АДРЕСА_1, між співвласниками, згідно часток Ѕ, ј та ј неможливий. Єдино можливий варіант порядку користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1 без проведення ремонтних робіт з перепланування і переобладнання приміщень у частках ѕ та ј запропоновано у варіанті № 1 і зображено у додатку № 1 до даного висновку (а.с. 101), відповідно до якого: у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пропонується виділити в ізольоване користування кімнати житловою площею 16,2 кв.м. з балконом 2,8 кв.м. та кімнату житловою площею 14,7 кв.м.; у користування ОСОБА_1 пропонується виділити в ізольоване користування кімнату житловою площею 10,0 кв.м.; кухню площею 6,8 кв.м., коридор площею 6,5 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., вбиральню площею 0,9 кв.м. пропонується виділити в спільне сумісне користування співвласників.

Крім того на розгляд суду запропоновані варіанти перепланування квартири з метою виділення трьох ізольованих квартир. Можливі варіанти порядку користування житловими приміщеннями квартири АДРЕСА_1 для подальшого влаштування в ній трьох ізольованих кімнат приведено в дослідницькій частині (варіанти №№ 2, 3) та зображено в Додатках №№ 2,3 (a.c. 102, 103), при цьому експерт зазначає, що запропоновані варіанти передбачають проведення ремонтно-будівельних робіт з перепланування у кімнатах для забезпечення ізольованого користування приміщеннями квартири, які можливі при умові розроблення і затвердження в установленому законом порядку з відповідними службами і установами проектно-кошторисної та дозвільної документації.

Згідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Умовами ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358-ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники у здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Тобто, між сторонами існують спори щодо користування квартирою, а тому колегія суддів, враховуючи внутрішнє планування квартири (об'ємно-планувальне рішення), конструктивні особливості приміщень квартири та технічний стан на момент розгляду справи, ідеальні частки співвласників в одиницях площі, дані матеріалів справи, варіанти користування та володіння житловими приміщеннями квартири, запропоновані сторонами та експертом, доводи, наведені сторонами, погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що встановлення порядку володіння та користування житловими приміщеннями квартири АДРЕСА_1 між співвласниками, при умові відступу від ідеальних часток, є можливим.

Порядок здійснення права спільної часткової власності встановлений статтею 358 ЦК України.

Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом.

Відповідно до роз'яснень п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №29 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно ст. 155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Так, оскільки в квартирі проживають ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3, які є членами сім'ї, не мають окремого спору щодо виділення в ізольоване користування часток ј та Ѕ, що є істотною умовою при вирішення даного конкретного спору, з урахуванням варіантів виділу приміщень, що не потребує додаткового переобладнання та перепланування, є доцільним виділити позивачам в ізольоване користування: кімнату №6 житловою площею 16,2 кв.м. з балконом приведеною площею 2,8 кв.м., кімнату №7 житловою площею 14,7 кв.м.; та відповідачу в ізольоване користування: кімнату №5 житловою площею 10,0 кв.м.; всі інші підсобні приміщення, площею 16,2 кв.м.,: кухню площею - 6,8 кв.м., вбиральню - 0,9 кв.м., ванну кімнату - 2,0 кв.м., коридор - 6,5 кв.м., залишити у спільному користуванні.

При цьому, фактичні частки співвласників в квартирі становлять: позивачів (3/4 частки, виділені в ізольоване користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 16,2 + 14,7 + (16,2/2) + 2,8 = 41,8 кв.м., що на 44,925 - 41,8 = 3,125 кв.м. менше ідеальної частки в одиницях площі в квартирі; відповідача (1/4 частка, виділена в ізольоване користування ОСОБА_1 - 10,0 + (16,2/2) = 18,1 кв.м., що на 18,1 - 14,975 = 3, 125 кв.м. більше ідеальної частки в одиницях площі в квартирі, що підтверджується Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 85-103).

Таким чином, апеляційна інстанція погоджується з тим, що передача у користування позивачам та відповідачу конкретних частин квартири, з урахуванням часток сторін у праві спільної власності на квартиру з виділенням у користування кімнат, визначених судом, які не точно відповідають належним співвласникам часткам, не припиняє право спільної часткової власності сторін на це майно, а тому, враховуючи фактичні дані та встановлені обставини цієї справи, у даному конкретному випадку є можливою та справедливою.

Аналогічна правова позиція викладена у висновку Верховного суду України у справі №6-12цс13 від 3 квітня 2013 року.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не здійснюють утримання квартири, не сплачують за комунальні послуги і на цей час квартира перебуває у незадовільному технічному стані, потребує ремонту для можливості її експлуатації - безпідставними, такими що не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки це не є предметом розгляду даного спору і на суть прийнятого судом першої інстанції рішення не впливає.

Посилання ОСОБА_1 щодо варіанту перепланування квартири не береться судом до уваги, оскільки перепланування є можливим при умові розробки і затвердження у встановленому Законом порядку відповідними службами і установами проектно-кошторисної документації та оформлення необхідної дозвільної документації, наявність якої з боку ОСОБА_1 доведено не було.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді