Ухвала

іменем україни

01 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про розірвання договору та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 (далі - ФОП ОСОБА_7), третя особа - ОСОБА_8, про розірвання договору №Ф142, укладеного 23 червня 2012 року між сторонами та стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 62 667,47 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 червня 2012 року між ним та ФОП ОСОБА_7 було укладено договір № Ф412 на виготовлення, доставку та встановлення виготовленого комплекту меблів - кухні, вартістю 40 800 грн. У зв'язку із тим, що відповідач умови договору не виконав, не розпочавши виготовлення меблів позивач просив згаданий договір розірвати та стягнути з відповідача на його користь у відшкодування матеріальної шкоди - 62 667,47 грн, з яких сума основного боргу становить 49 787 грн, 3 451,46 грн оплати житлово-комунальних послуг за період з листопада 2013 року до березня 2014 року, пені в розмірі 1343,98 грн, 3% річних в сумі 622 грн та збитки, завдані інфляцією в розмірі 1862,03 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені скасовано та ухвалено в цій частині нове, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 пеню в розмірі 1 292,77 грн, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 365,40 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин істотного порушення умов договору з боку відповідача. При цьому суд першої інстанції зауважив, що позивач відмовлявся приймати кухню без стільниці та за додаткову оплату за її доставку та встановлення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог щодо стягнення пені, апеляційний суд виходив з відсутності доказів, що виконавець виконав роботи в строк зазначений у договорі по виготовленню, доставці, встановленню комплекту меблів за визначеною у договорі адресою. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в іншій частині, апеляційний суд погодився з його висновками щодо необґрунтованості підстав для розірвання договору, та як наслідок стягнення грошових коштів.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 23 червня 2012 року між ФОП ОСОБА_7 (виконавець) та ОСОБА_6 (замовник) укладено договір №Ф142, за умовами якого виконавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, виготовити за завданням замовника продукцію (меблі), доставити виготовлену продукцію за адресою: АДРЕСА_1, та виконати роботи зі встановлення виготовленого комплекту меблів - кухні (а.с.10-15).

Відповідно до п. 3.1.4 вказаного договору виконавець зобов'язаний приступити до виконання робіт (виготовлення продукції), визначених цим договором, після підписання замовником комп'ютерної моделі продукції та отримання від замовника в повному обсязі грошових коштів відповідно до п. 4.5 договору.

Згідно з п. 4.2, 4.5, 4.6 цього договору, загальна вартість продукції становить 40 800 грн, передплата за даним договором становить (30%) 12 500 грн, яка має бути здійснена під час підписання цього договору. Доплата за даним договором складає 28 300 грн. та здійснюється на момент доставки продукції за адресою, вказаною в пп. 3.1.1 п.3.1 цього договору.

Відповідно до п. 4.7 цього договору, збирання та встановлення продукції входить в ціну продукції та здійснюється після розрахунку замовником згідно умов даного договору відповідно до п. 4.6 цього договору.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що виконавець з урахуванням положень п. 3.1.4 договору, виконує роботи в строк 50 робочих днів.

Зі змісту додаткової угоди до договору Ф142, укладеної між сторонами 26 вересня 2012 року, передплата за даним договором була змінена та склала 28 600 грн, доплата - 12 200 грн. (а.с.19).

Відповідно до додаткової угоди до вказаного договору від 31 серпня 2013 року, підписаної між сторонами, у зв'язку зі змінами конструктиву специфікації та загальної вартості продукції, загальна вартість продукції за даним договором склала 47 890 грн, передплата 47 890 грн. (а.с.20).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору сплачено загальну вартість продукції за вказаним договором в сумі 47 890 грн (а.с.21). Також, відповідно до квитанції з прибуткового ордера №12 від 04 жовтня 2013 року позивачем сплачено вартість мийки в сумі 1897 грн.

Частиною 3 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Закон) передбачено, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків.

Згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором чи законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог через їх недоведеність, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема, посилаючись на акт здавання-приймання виготовленої продукції від 26 жовтня 2013 року (а.с. 48), складений ФОП «ОСОБА_8.» як на підставу відмови позивача від отримання поставленої належним чином продукції, залишив поза увагою положення п. 3.2 договору, якими передбачені зобов'язання замовника. Так, суд першої інстанції посилаючись на зміст положення пп. 3.2.7 договору №Ф142, яким передбачено, що у випадку безпідставної або необґрунтованої відмови замовника від підписання акту про прийняття робіт з монтажу та викладення ним своїх зауважень щодо якості робіт з монтажу продукції, про це зазначається в акті, що складається працівниками, які виконують установку продукції та замовником (за його бажанням), не звернув уваги, що згаданий акт підписаний не стороною оспорюваного договору, а особою, що діє на підставі договору підряду, укладеного між ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8, а тому не є належним доказом в розумінні п. 3.2.7 договору №Ф142. Водночас, судом не з'ясовано чи виконано взагалі зобов'язання, яке виникло на підставі договору Ф142 від 23 червня 2012 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та задовольняючи в цій частині позовні вимоги, апеляційний суд, дійшов висновку про наявність з боку відповідача порушення умов договору щодо строків виконання зобов'язання, та як наслідок стягнення неустойки у вигляді пені, при цьому не перевірив належним чином обсягу робіт, які були виконані відповідачем. Апеляційний суд, зауваживши, що позивачем не було надано доказів того, що відповідачем було виконано роботи менше ніж на 70%, не перевірив в якому стані знаходиться продукція, чи були усунуті порушення про які зазначав позивач.

За таких обставин, судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук