№ 274/4619/15-ц н/п 2/0274/1914/15
У Х В А Л А

05.10.2015 року м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Замега О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред"являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або зареєстрованим у встановленому порядку місцем її перебування.

Згідно із частини десятої статті 110 ЦПК України, позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть предявлятися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Із змісту позовної заяви вбачається, що відповідач є громадянином ОСОБА_3 та не має в Україні місця проживання чи перебування, також не має і зареєстрованого місця проживання чи перебування в Україні.

Про місцезнаходження його майна на території міста Бердичева і Бердичівського району в позовній заяві не зазначено.

До того ж, з позову вбачається, що позивачка тривалий час проживала з відповідачем на території ОСОБА_3, після чого переїхала до України.

Враховуючи такі обставини, підстави для пред"явлення даного позову за правилами ч. 1 ст. 109 і ч. 10 ст. 110 ЦПК України, відсутні.

Подання даного позову саме до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивачки також, не ґрунтується на нормі частини другої статті 110 ЦПК України, оскільки подружжя не має неповнолітніх дітей.

У позовній заяві не наведено обставин щодо неможливості за станом здоров"я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Позов не містить даних про домовленість подружжя про можливість розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Отже, не встановлено підстав для пред"явлення даного позову за вибором позивача, передбачених статтею 110 ЦПК України.

Підстав для визначення правових наслідків шлюбу між сторонами правом України також не існує, оскільки в Україні подружжя не мало останнього спільного місця проживання.

Також, сторони, як подружжя, яке не має спільного особистого закону та не має спільного місця проживання, не обрало право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз"яснено, що у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК України; позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання, може предявлятися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування.

Таким чином, позивачка не наводить конкретних, фактичних, дійсних обставин для пред"явлення даного позову за своїм зареєстрованим місцем проживання чи перебування до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області.

Крім того, відповідно до вимог статті 106 Сімейного кодексу України, подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. Орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана. Шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

Пункт 4 частини третьої статті 121 ЦПК України передбачає, що заява повертається у випадках, коли справа не підсудна цьому суду.

За таких обставин, приходжу до висновку, що справа не підсудна Бердичівському міськрайонному суду Житомирської області, а тому позовну заяву слід повернути позивачу.

У відповідності до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі поверненні заяви або скарги.

У зв"язку з вищенаведеним, вважаю за необхідне повернути позивачці сплачений при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 487,20 грн..

На підставі викладеного та керуючись до ст.ст. 109, 110, 115, 121 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути позивачці для подання до належного суду.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487,20 грн.(чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп., сплачений 01.10.2015 р., згідно квитанції № 13622897. Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: О.В. Замега