Справа № 2-218/11
РІШЕННЯ

іменем України

«17» травня 2011 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УТН Восток» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що ним на протязі 2004 - 2005 років на АЗС № 2 по вул. Запорізьке шоссе, 9 «А» протягом кількох закупок були придбані талони необмеженого терміну використання на бензинове пальне марки А-76 у відповідача, якими він користувався для отримання по цим талонам бензина у 2004 -2006 р.р.; останній раз він отримав бензин на АЗС по придбаним талонам у листопаді 2006 р. Позивач користується транспортним засобом виключно у весняно-літньо-осінній період року для поїздок на дачу, до родичів та на відпочинок і оздоровлення в Крим (до моря), він купує талони на бензин зазделегідь і поступово, аби не витрачати одноразово значних коштів з пенсії в указаний період року. В кінці квітня 2007 р., коли я заїхав на ту ж заправку, що належить ТОВ «УТН-Восток», у якого він придбавав свого часу талони на отримання пального, йому було відмовлено у заправці автомобіля бензином по придбаним талонам, посилаючись на те, що вони уже не дійсні, а строк отоварювання по таким талонам закінчися 31.03.2007 р. згідно наказу керівництва. Також на заправці касир порекомендував позивачу звернутися до Дніпропетровського департамента ТОВ «УТН-Восток» з питання обміну талонів на бензин старого зразка на талони нового зразка. На той час з раніше придбаних у позивача невикористаними залишалося 17 талонів старого зразка на 240 літрів бензину марки А-76.

18 травня 2007 р. позивач подав на ім'я директора Дніпропетровського департаменту ТОВ «УТН-Восток» письмову заяву з проханням обміняти талони на бензин марки А-76 старого зразка (17 талонів на 240 літрів бензину) на талони нового зразка, утім, отримав відмову (письмова відповідь-відмова за №03/496 від 06.06.2007 р.), яка обґрунтована наказом комерційного директора ТОВ «УТН-Восток» від 25.12.2006 року за № 186-ОД «Про вилучення з обороту бланків-дозволів старого зразка», яким було обмежено термін обміну бланків-дозволів старого зразка на нові з 01.01.2007 р. по 31.03.2007 р. При цьому з названої відповіді випливає, що нформація про обмін талонів подавалась, начебто, у формі об'яви у всеукраїнській газеті «Урядовий кур'єр» та на автозаправках підприємства. Утім, позивачем наголошується, що до нього дана інформація в період вказаного терміну обміну талонів не дійшла, так як цю газету він не виписує, та на автозаправках в цей період року ніколи не буває.

Посилаючись у позові на те, що такі дії відповідача завдали матеріальної та моральної шкоди, у позові й заявлено наступні вимоги:

-заставити відповідача у 7-денний термін з дня вступу рішення суду у законну силу обміняти - 240 літрів пального, придбаного у нього в 2005 році по 17 талонах необмеженого терміну використання на отримання пального за ціною 3,20 грн/літр, на талони з отримання пального нового зразка, не обмежуючи їх будь-яким терміном використання, а в разі пропущення цього терміну, стягнути з відповідача вартість 240 літрів пального у відповідності з реальною вартістю втраченого майна (пального) на день винесення судом рішення за цим позовом на підставі ч. 1-3 ст. 48, 50 Закону України «Про власність», ч. 3 ст. 386, ч. 2 ст. 530, 532, 598, ч. 3 ст. 632, ст. 953, ст. 1192, ч. 1 ст. 1209, ч. 2 ст. 1210 ЦК України;

-стягнути з відповідача неустойку (пеню) в розмірі 3% від загальної вартості 17 талонів на отримання 240 літрів пального необмеженого терміну користування за ціною придбання - 3,20 грн/літр в межах 180 днів затримки з виконанням обовязків, обмежених Законом України «Про захист прав споживачів», починаючи з 18.05.2007 р. (дня подання позивачем заяви на імя директора ВАТ «УТН-Восток» про обмін старого зразка талонів на пальне на талони нового зразка 2007 р.) по 18.11.2007 року - в розмірі 4 147,20 грн. на підставі ст.ст. 536, 549, 551, 552 936-949 ЦК України, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»,

-стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1 700,00 грн., яку позивач зазнав в результаті переживань від отримання неякісної послуги і ризику втрати майна, яке належить йому на праві особистої власності, що привело до загострення хронічних захворювань (язва дванадцятиперстної кишки, гіпертонія, серцева недостатність та захворювання очей), штучного обмеження виїздів на дачу в гарячій сезон посадки, сівби, догляду та збору врожаю овочів та фруктів, що позбавило родину зробити в цьому році так необхідну сім'ї пенсіонерів заготівлю на зиму; брак коштів на придбання нової необхідної кількості пального здійснити оздоровчу поїздку родини до Криму; витрат часу й нервів для відстоювання порушених прав і оскарження неправомірних дій, вислуховуючи при цьому не обґрунтовані, принижуючі людську гідність, звинувачення на адресу позивача, для консультацій і розяснень з питань поновлення порушених прав; можливості руйнації світогляду за яким справедливість, порядність і законослухняність - є головними чинниками суспільства; неможливості реалізувати свої права споживача, передбачені ст. 42 Конституції, правилами й Законами України на підставі ст. 509, ч. 1 ст. 525, ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 610, підпунктами 1, 4 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 614, ч. 1 ст. 615, ч. 1 ст. 623, ч.ч. 1 та 2 ст. 625, ч. 1 ст. 901, ч. 2 ст. 906, ст. 951 ч. 1 ст. 1166 ЦК України; ч. 1, п.п. 1, 3, 5 ч. 2 ст. 16, ч. 1 і п. 2 ч. 2 ст. 23, ч. З ст. 386, підпункт 3 ч. 2 ст. 1167, ст. 1192, ч. 1 ст. 1209, ч. 1 ст. 1210 ЦК України; ч. 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції змін від 01.12.2005 року N 3161 -ІУ (3682-12), що вступила в законну силу з 13.01.2006 року; п. 16 «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1442 (зі змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.1998 року № 280);

-стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов.

Відповідач в особі представника за довіреністю позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні.

Відповідно до заперечень відповідача позивач не надав доказів на підтвердження укладення усної угоди із відповідачем, а долучив до позову лише копії бланків - дозволів, які невідомо звідки були взяті та яка саме сума за них була сплачена.

Разом з тим, відповідно до заперечень відповідача у позивача була наявна можливість ознайомитися з умовами та строками обміну бланків - дозволів в автозаправних станціях відповідача та вчасно звернутися із заявою та документами про їх заміну.

Заперечуючи проти вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, відповідач просив суд врахувати те, що позивач не конкретизував які саме дії відповідача потягли за собою страждання морального характеру та в чому конкретно ці страждання проявились, а обмежився лише стандартними фразами щодо переживань внаслідок отримання неякісних послуг, загострення хронічних хвороб, про що взагалі не надав доказів, та не обґрунтував необхідність стягнення суми в розмірі 1 700,00 грн.

Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Як встановлено судом позивач на протязі 2004 - 2005 років на АЗС №2, яка розташована у м. Дніпропетровську по вул. Запорізьке шоссе, 9 «А», придбавав талони необмеженого терміну використання на бензинове пальне марки А-76 у відповідача, якими він користувався для отримання по цим талонам бензина у 2004 -2006 р.р.; останній раз він отримав бензин на АЗС по придбаним талонам у листопаді 2006 р.

Позивач користується транспортним засобом виключно у весняно-осінній період року; у кінці 2007 р., коли він заїхав на ту ж заправку, що належить ТОВ «УТН-Восток», у якого він придбавав свого часу талони на отримання пального, йому було відмовлено у заправці автомобіля бензином по придбаним талонам, оскільки талони не є дійсними, а строк отоварювання по таким талонам закінчися 31.03.2007 р. згідно наказу керівництва.

18 травня 2007 р. позивач подав на ім'я директора Дніпропетровського департаменту ТОВ «УТН-Восток» письмову заяву з проханням обміняти талони на бензин марки А-76 старого зразка (17 талонів на 240 літрів бензину) на талони нового зразка, утім, отримав відмову (письмова відповідь-відмова за №03/496 від 06.06.2007 р.), яка обґрунтована наказом комерційного директора ТОВ «УТН-Восток» від 25.12.2006 року за № 186-ОД «Про вилучення з обороту бланків-дозволів старого зразка», яким було обмежено термін обміну бланків-дозволів старого зразка на нові з 01.01.2007 р. по 31.03.2007 р. При цьому, згідно з даною відповіддю нформація про обмін талонів подавалась у формі об'яви у всеукраїнській газеті «Урядовий кур'єр» та на автозаправках підприємства.

Позивач наголошує на тому, що не був обізнаний про дану інформація, оскільки не газету не виписує та на автозаправках в цей період року не бував.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір це усний або письмовий правочин між споживачем та продавцем (виконавцем) про якість, строк, ціну та інші умови, при яких реалізується продукція; підтвердження оформлення усної угоди оформляються квитанцією, товарним чи касовим чеком, білетом, талоном чи іншими документами (розрахунковий документ).

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України №637 від 15 грудня 2004 р., розрахунковий документ - це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

П. 15 ст. 3 даного Закону передбачено, що субєкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (з застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів і т.п.) при продажу (наданні послуги)у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобовязані надати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передачу права власності на них від продавця покупцю з метою виконання вимог Закону України „Про захист прав споживачів.

Утім, позивачем не було надано суду доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження того, що талони на пальне були придбані саме у ТОВ „УТН-Восток ним особисто, також доказів щодо дати їх придбання та вартості, а, отже, доказів укладення між ним та відповідачем угоди про надання послуг відпуску дизельного пального. Разом з тим, позивач підтвердив відсутність в нього розрахункових документів, визначених вищезазначеними положеннями чинного законодавства, які підтверджують факт продажу товару, окрім наявних в справі талонів.

Позивач всупереч ст. 60 ЦПК України не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Оскільки не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів, то не підлягають задоволенню позовні вимоги і в час частині відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати віднести на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 10, 11, ст.ст. 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УТН Восток» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення суду надирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Спаї