н/п 2/490/2915/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2015 р.

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді Мамаєвої О.В.,

при секретарі Костюк Г.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль" про визнання договору недійсним, зобов'язання приватного нотаріуса ОСОБА_5 вчинити певні дії, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5, -,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 17.04.2015р. звернулась до суду із позовом до ПАТ „ ОСОБА_4 Аваль" про визнання договору недійсним, зобов'язання приватного нотаріуса ОСОБА_5 вчинити певні дії.

В обгрунтування позову вказано, що у лютому 2008р. позивач звернулась до відповідача з проханням надати іпотечний кредит у гривнях для придбання однокімнатної квартири, їй було надано перелік документів, які необхідно підготувати. Після перевірки документів, на 13.02.2008р. було призначено час для підписання угоди у нотаріуса, а саме - договір купівлі-продажу та іпотеки. Договір позики мав бути у гривнях, однак продавець квартири поросила надати їй кошти у доларах, тому позивач телефоном попросила представника банку поміняти гривні на долари і привезти долари до нотаріуса для розрахунків, що і було зроблено. Підписавши всі папери у нотаріуса, позивач приїхала до банку підписувати кредитний договір, де їй було запропоновано переписати заяву, в якій вона просила надати гривневий кредит, та оформити валютний, при цьому пояснила, що кредит у національній валюті для таких цілей видається під дуже високу процентну ставку, а кредит у доларах більш вигідний. Позивач повірила фахівцям банку.

Таким чином, між сторонами 13.02.2008р. фактично було укладено договір про надання кредиту у національній валюті - гривні, у розмірі 164304 грн., що було еквівалентно 32600 доларів США, по комерційному курсу банку станом на 13.02.2008р. 5,04 грн. за 1 долар США.

Вважає, що банк, купивши валюту у себе в обмінному пункті, зробив собі виручку, а позивача ввів в оману, спонукавши до укладення кредиту у доларах, тим самим приховав гривневий правочин.

При укладенні договору кредиту від 13.02.2008р. в іноземній валюті, банком допущені порушення законодавства України.

Так, у порушення вимог договору, банк не відкривав відповідачу рахунок та не перераховував на нього кредитні кошти.

Позивач заперечує проти того, що всі розрахунки ведуться у доларах, а не у національній валюті, вважає, що позивачем порушені вимоги ст.ст. 524, 533 ЦК України, предметом договору споживчого кредиту не може бути іноземна валюта, тобто договір є недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України, як такий, що не відповідає вимогам закону.

Разом із тим, при визнанні недійсним кредитного договору, втрачають своє значення і інші правочини, укладені на виконання недійсного договору, зокрема, іпотечні договори.

Крім того, згідно ст. 227 ЦК України, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Банком при укладені оспорюваного договору порушені вимоги декрету КМУ "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", зокрема проведення валютних операцій здійснено без індивідуальних ліцензій на здійснення разових валютних операцій.

Також відповідач не довів до відома споживача - ОСОБА_3 ч.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг по оформленню договору про надання кредиту, переваги і недоліки запропонованих схем кредитування. Тобто, позивач не була поставлена до відома про можливі ризики у випадках різкої зміни валютного курсу, що відповідно до ст. 15 ЗУ "Про захист прав споживачів", є підставою для визнання договору недійсним. Відповідно до ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів", правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Договір не містить порядку зміни та припинення договору, що є суттєвими умовами, що суперечить вимогам ст. 6 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Ще у момент підписання договору позивача поставлено в невигідне становище, банк залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку, та право вимагати повернення всієї суми кредиту.

У порушення вимог ст. 203 ЦК України, не було волевиявлення позивача щодо підвищення відсотків, та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, щоб стосувалось підвищення суми по кредиту.

Несправедливими є і умови про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно високої суми компенсації, у разі невиконання зобов'язань за договором, договір не містить умов щодо відповідальності банку за невиконання чи неналежне виконання умов договору, тобто у договорі закладено дисбаланс прав та обов'язків сторін на користь банку.

На підставі викладеного позивач вважає, що договір має суттєві невідповідності його змісту актам законодавства України, будь-яка із вищевказаних умов є істотною умовою, та згідно ст. 217 ЦК України, недійсність будь-якої з них окремо, а також всіх разом, має наслідком недійсність правочину в цілому.

Просить визнати кредитний договір №014/08-112/75377 від 13.02.2008р. недійсним з моменту укладення, зобов'язати приватного нотаріуса ОСОБА_5 Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області виключити з реєстру іпотек та заборону відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки №991 від 13.02.2008р., укладеного між сторонами, а саме: нерухоме майно квартира №81, що знаходиться за адресою Миколаївська область, м.Миколаїв, вул.Комсомольська, буд.11 та належить позивачеві, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати двосторонню реституцію, передбачену ст. 216 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 вказала, що з позовом не згодна. Із позивачем було укладено договір про надання кредиту в іноземній валюті - 32600 доларів США, позивачу була надана інформація про умови кредитування та повідомлено, що вона несе ризики у разі зміни курсу валют, що зазначено у п. 8.3 кредитного договору. Надання кредиту в іноземній валюті на час укладення договору, відповідало діючому законодавству.

Крім того, рішенням суду від 06.05.2015р., задоволено позов банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, яким встановлено факт укладення даного договору у іноземній валюті, що було відкрито рахунок на ім'я позивача та переведено на нього кредитні кошти, встановлено факт, що ОСОБА_3 повідомлялась про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг по оформленню договору про надання кредиту, переваги і недоліки запропонованих схем кредитування, була поставлена до відома про можливі ризики у випадках різкої зміни валютного курсу. Рішення суду набрало законної сили.

Позивачем також пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, оскільки договір було укладено 13.02.2008р., а до суду із позовом про визнання договору недійсним звернулась лише 08.05.2015р. Просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5, у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином.

Суд, вислухавши представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, перевіривши письмові докази по справі, оглянувши матеріали цивільної справи № 490/416/15-ц за позовом ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 13 лютого 2008 року між позивачкою та відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_4 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_6 Аваль», укладено кредитний договір № 014/08-112/75377 з трьома додатками. За умовами договору банк надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 32600 доларів США зі сплатою 13 % річних з трьома додатками як складової частини договору. Надання кредиту було встановлені графіком в додатку № 1.

Позичальник зобов'язалася повернути кредит в строк до 13 лютого 2023 року, а також сплатити проценти за його користування, комісію, згідно умов договору та тарифів, за графіками, які містилися в додатку № 2. Відповідно графіку № 2 сума щомісячного платежу визначалася в 412,47 доларів США, яка йшла на погашення тіла кредиту та відсотків. Сукупна вартість кредиту вказувалася в додатку № 3 до договору.

13 лютого 2008 року між сторонами, на виконання умов кредитного договору (п. 3.2), було укладено договір на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат», та відповідачці відкрито поточний рахунок. В той же день, відповідачкою за заявою про видачу готівки видано 32600 доларів США.

Після видачі кредиту, між сторонами укладено дві додаткові угоди, відповідно 04 травня 2011 року та 17 травня 2012 року, за якими сторони погодили тимчасове зменшення розміру щомісячного платежу по кредиту, та збільшили строк надання кредиту на 16 календарних місяців.

На забезпечення виконання умов кредитного договору, між сторонами 13.08.2008р. укладено іпотечний договір, предметом іпотеки є нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, із змінами до договору від 17.05.2012р. /а.с. 23-25, 26/.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 06.05.2015р. задоволено позов публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/08-112/75377 від 13.02.2008р. у сумі 36872,65 доларів США (тридцять шість тисяч вісімсот сімдесят два долари США 65 центів), яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 32588,37 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 661,76 доларів США, заборгованість за відсотками 2552,15 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 2261,98 доларів США, пеня 1732,13 доларів США, та понесені судові витрати у розмірі 3654 грн. /а.с. 144-146/, ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 13.08.2015р. рішення суду залишено без змін /а.с. 147-148/.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання договору недійсним, суд виходив із наступного.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Посилання позивача, як на підстави недійсності кредитного договору, що виданий в іноземній валюті, на його невідповідність ст.ст. 524,533 ЦК України, та іншому законодавству, що регулює здійснення валютних операцій, згідно ст. 215 ЦК, на відсутність у банку ліцензії, відповідно до ст. 227 ЦК України, та на порушення банком вимог ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо неповідомлення позивача про умови надання кредиту, відсутність у повному обсязі інформації про умови кредитування, незазначення сукупної вартості споживчого кредиту, вартості послуг по оформленню договору про надання кредиту, про переваги і недоліки запропонованих схем кредитування, про можливі ризики у випадках різкої зміни валютного курсу, є необгрунтованим.

Так, кредитний договір, укладений між сторонами, відповідає вимогам закону, дії сторін при укладені кредитного договору були направлені на виникнення правовідносин щодо видачі кредиту позивачу в іноземній валюті, та не суперечили ст.ст. 524, 533 ЦК України, ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність»,Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3-5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

На час укладення договору банк мав банківську ліцензію № 10 від 11 жовтня 2006 року, яка давала йому право на здійснення банківських операцій, визначених в пунктах 5-11ч.2 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» . Також банк мав дозволи від 11 жовтня 2006 року №10-4, з додатком, на право здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.ч.2, 3 вказаної статті та додатки до дозволів про перелік операцій з валютними цінностями.

Таким чином, банк мав право видавати кредит в іноземній валюті, а надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Правомірність укладення кредитного договору між сторонами в іноземній валюті, та відсутність порушення банком вимог ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" при укладені кредитного договору від 13.02.2008р., підтверджується і рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 06.05.2015р. та ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 13.08.2015р.

З умов оспорюваного договору кредиту вбачається, що в його розділах 4,5, 6,7, 10 сторони домовились та виклали положення щодо взаємних прав, обов'язків та відповідальності сторін. В тому числі в п. 6.5 договору сторони передбачили право кредитора на дострокове повернення кредиту в разі порушення строку чергового платежу та в інших випадках а також п. 10.1, 10.2 щодо сплати пені та штрафу боржником в разі порушення умов договору.

Наявність в договорі наведених умов, не можна вважати такими, що свідчать про дисбаланс обов'язків на користь банку, оскільки такі умови не суперечить вимогам положень ст. 7 ЦК України щодо звичаїв ділового обороту з урахуванням специфіки вказаного виду договору, а також принципу свободи договору відповідно до положень ст. 627 ЦК України.

Належних доказів на підтвердження порушення права позивача на право вибору послуги, обмеження права на одержання необхідної інформації, суду не надано, оскільки в тексті оспорюваного договору містяться всі необхідні відомості щодо умов надання кредиту, які схвалені позивачем особистим підписом.

Позивач також не був обмежений, як у виборі виду кредитування, так і вибору банківської установи.

Також відсутні підстави для застосування положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо наслідків нечесної підприємницької практики, в зв'язку з недоведеністю вказаних в даній нормі підстав, оскільки наведені умови договору є чіткими і зрозумілими, а тому не містять омани, що могло би вплинути на свідомий вибір позичальника. Графік погашення кредиту, також містить необхідні данні для усвідомлення об'єму зобов'язання позичальника, а саме розмір щомісячного платежу з зазначенням його складових ( тіло, проценти, комісія) на весь період дії договору.

Наявність в п. 6.2 кредитного договору умови щодо права банку в односторонньому порядку ініціювання підвищення процентної ставки за договором кредиту у відповідних, не вказує на абсолютне право банку на таке підвищення в односторонньому порядку, оскільки залишає позичальнику право сплатити кредитні кошти та сплатити проценти за раніше обумовленою процентною ставкою.

Згідно додаткової угоди №1від 04.05.2011р., до кредитного договору №014/08-112/75377 від 13.02.2008р., у п.4.3-4.6 передбачено можливість підвищення процентної ставки у випадку порушення позичальником своїх зобовязань за догоовром кредиту, після усунення порушень зобов'язань, процентна ставка знижується до розміру, що діяв до її підвищення. За результатми зміни процентної ставки, за бажанням будь-якої із сторін можуть бути внесені відповідні зміни шляхом укладення додаткової угоди.

Згідно додаткової угоди №2 від 17.05.2012р. до кредитного договору №014/08-112/75377 від 13.02.2008р., сторони домовились про відстрочку сплати процентів.

За положеннями ч. 5 ст. ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними, а не щодо зміни відсоткової ставки.

Посилання позивача на відсутність її волевиявлення щодо підвищення відсоткової ставки, спростовуються вчиненими нею діями щодо підписання додаткових угод : додаткової угоди №1від 04.05.2011р., та додаткової угоди угоди №2 від 17.05.2012р. до кредитного договору №014/08-112/75377 від 13.02.2008р., в яких в тому числі передбачались умови підвищення процентної ставки за кредитом.

Порядок зміни і припинення договору не є істотними умовами кредитного договору. Та обставина, що у договорі кредиту не передбачені порядок його зміни та припинення, не є підставою для визнання його недійсним. Згідно п. 12.7 Кредитного договору від 13.02.2008р., всі інші відносини сторін, не передббачені договром, регулюються чинним законодавством.

Так, порядок укладення, зміни та розірвання договорів передбачений главою 53 Цивільного кодексу України.

Також є необгрунтованими посилання позивача на те, що договір кредиту, відповідно до ст. 235 ЦК України, є удаваним з метою приховати укладення кредитного договору у гривні, будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин, позивачем не надано.

Оскільки немає підстав для визнання недійсним кредитного договору від 13.02.2008р., то немає підстав для виключення з реєстру іпотек та заборони відчуження запису про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки №991 від 13.02.2008р., укладеного між сторонами, а саме: нерухоме майно квартира №81, що знаходиться за адресою Миколаївська область, м.Миколаїв, вул.Комсомольська, буд.11.

На підставі викладеного, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Від сплати судових витрат позивач звільнена на підставі ЗУ "Про захист прав споживачів", судові витрити підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 30, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 203, 215, 227, 236, 524, 533, 548, 525-526, 625, 626,629,1054,1047,1048,1049,1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль" про визнання договору недійсним, зобов'язання приватного нотаріуса ОСОБА_5 вчинити певні дії, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя О.В.Мамаєва