Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/624/15-ц
Провадження № 2/499/300/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"09" листопада 2015 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Кравчука О.О., учасника цивільного процесу секретаря судового засідання Кирилової С.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу, укладеного в усній формі дійсним, визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - відповідач) в якій просив визнати договір купівлі-продажу, укладений в усній формі дійсним, та визнати за ним право власності на нерухоме майно.

При цьому позивач вказує, що 28 жовтня 2011 року він уклав з відповідачем в усній формі, договір купівлі-продажу, належного їй житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 (далі - будинок), який розташований на земельній ділянці загальною площею 3740 кв.м. (далі - земельна ділянка). Земельна ділянка на якій розташований будинок не приватизована, та належить до земель Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області, державний акт на земельну ділянку не виготовлявся, договір оренди не посвідчувався, прав третіх осіб та сервітутів щодо неї немає. Будинок належить відповідачу на підставі свідоцтва про прийняття спадщини від 17 жовтня 2011 року та витягу про державну реєстрацію прав від 21 жовтня 2011 року. Відповідач зобов'язалася на протязі трьох місяців звернутися до нотаріальної контори для оформлення договору купівлі-продажу у встановленому законом порядку. Однак до теперішнього часу відповідач свої зобов'язання не виконала, ухиляється від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на відсутність коштів, незважаючи на те, що між ними, досягнуто згоди відносно всіх істотних умов договору купівлі-продажу: відповідач за письмовою розпискою отримала кошти за будинок; позивач фактично вступив у володіння будинком; відповідач виселилася з будинку, а позивач вселився.

В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, проте надали до суду заяву в якій просили задовольнити позовні вимоги та розглядати справу у їх відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'явилася про причини своєї неявки суд не повідомила, проте направила до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, просить розглядати справу у її відсутність.

Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В абзаці 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

В абзаці 2, 3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють правовідносини у справі до судового розгляду» пленум роз'яснив, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами.

В абзаці 6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» пленум роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом ( ч.4 ст. 203 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків ( ч.1, 2 ст. 205 ЦК України).

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність ( ч.1 ст. 206 ЦК України).

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається ( ч. 2 ст. 220 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів ( ч.1 ст. 328 ЦК України)

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч.3 ст. 334 ЦК України).

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ч.1 ст. 392 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Вирішуючи справу керуючись процесуальними нормами матеріального права суд виходив з такого.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, виходячи з наведених матеріальних та процесуальних норм, встановлених обставин слід констатувати про відсутність фактичних даних, що визнання відповідачем позову порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та суперечить закону, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу, укладеного в усній формі дійсним, визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями ( А1 - житловий будинок, загальною площею 87,2 кв.м., Б - сарай, площею 23,5 кв.м., В - убиральня, площею 2,3 кв. м., Г - літня кухня, площею 2,21 кв.м., Д - літня кухня, площею 2,9 кв.м., 1 - огорожа), АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 3740 кв.м. укладеного в усній формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями ( А1 - житловий будинок, загальною площею 87,2 кв.м., Б - сарай, площею 23,5 кв.м., В - убиральня, площею 2,3 кв. м., Г - літня кухня, площею 2,21 кв.м., Д - літня кухня, площею 2,9 кв.м., 1 - огорожа), АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 3740 кв.м..

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційної скарги.

СуддяО. О. Кравчук