Сколівський районний суд Львівської області
Справа № 453/1887/14-ц
№ провадження 2/453/78/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015 року Сколівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Микитина В.Я.;

з участю секретаря Корнута Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, з участю третіх осіб - Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, Відділу держземагенства України у Сколівському районі Львівської області та Сколівської районної державної адміністрації Львівської області в особі відділу містобудування та архітектури про усунення перешкод у користуванні спільним заїздом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16.12.2014 року звернулися в суд із позовною заявою, в якій просять зобов'язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні єдиним існуючим заїздом, що веде до належних їм на праві спільної часткової власності житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1, шляхом знесення самовільної прибудови до господарської будівлі та шляхом звільнення вказаного заїзду від металевих воріт та сітки. Також просять стягнути з відповідача ОСОБА_3 у свою користь судові витрати у справі. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що відповідач ОСОБА_3 чинить їм перешкоди у користуванні єдиним спільним заїздом, що веде до їх домогосподарства, у зв'язку з чим він неодноразово звертався у Верхньосиньовидненську селищну раду Сколівського району Львівської області для проведення перевірки та припинення протиправних дій з боку відповідача. За результатами проведеної селищною радою перевірки встановлено, що відповідач ОСОБА_3 самовільно поставив металеву огорожу, а саме ворота та сітку на спільному проїзді, який веде до їх домогосподарства, а також до належної йому господарської будівлі самовільно здійснив прибудову, що частково знаходиться на цьому проїзді. Оскільки відповідач ОСОБА_3 самостійно відмовляється здійснити демонтаж металевих сітки та воріт, а також знести самовільну прибудову і, таким чином, звільнити проїжджу частину проїзду, вони були змушені звертатися у суд із даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Позивач ОСОБА_1, яка також є належно уповноваженим представником позивача ОСОБА_2, а також їх обох належно уповноважений представник ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3-6). У судовому засіданні надали пояснення, аналогічні наведеним у позові.

Відповідач ОСОБА_3 та його належно уповноважений представник - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі з тих підстав, що жодних перешкод у користуванні заїздом позивачам не чиниться, а такий заїзд є вільним. Що стосується металевої сітки, то така у ході судового розгляду справи демонтована у добровільному порядку, а щодо металевих воріт, то такі дійсно існують, так як демонтувавши їх, залишиться безперешкодний доступ на подвір'я до домогосподарства відповідача, чого він допустити не може, однак такі ворота не зачинені і позивачі вправі вільно рухатись через них, у тому числі і на транспортних засобах. Щодо прибудови до належної йому господарської будівлі, то така проведена не самовільно і не перешкоджає позивачам вільному проїзду до їх земельної ділянки та житлового будинку, оскільки встановлено, що збережена передбачена чинними будівельними нормами ширина 3, 5 м. вказаного заїзду у згаданому місці. До того ж, навіть якщо б зазначена прибудова була самовільною, то існує інший порядок її знесення чи приведення у необхідний стан (реконструкції), однак не у той спосіб, як про це зазначають позивачі, що є у даному випадку неналежними. З огляду на вказане, просили у позові відмовити у зв'язку з його безпідставністю.

Належним чином уповноважена представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області - юрист селищної ради Лепесевич М.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у частині усунення перешкод у користуванні заїздом шляхом його звільнення від металевих воріт, так як металева сітка уже демонтована, а металеві ворота існують і надалі, хоча зазначений проїзд є комунальним. Незважаючи на те, що відповідач постійно обіцяє їх демонтувати у добровільному порядку, однак таких дій не вчиняє, що дає підстави стверджувати про відсутність у нього відповідного наміру. Що стосується позовних вимог у частині усунення перешкод у користуванні заїздом шляхом знесення самовільної прибудови, то при вирішенні таких поклалася на розсуд суду.

Належним чином уповноважена представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору Відділу держземагенства України у Сколівському районі Львівської області - головний спеціаліст-юрисконсульт Заліщук Р.Ю. у судовому засіданні повністю підтримала позицію представника Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області та надала аналогічні пояснення.

Належним чином уповноважений представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору Сколівської районної державної адміністрації Львівської області в особі відділу архітектури та містобудування - керівник відділу Кончевич О.А. у судовому засіданні також підтримав позовні вимоги у частині необхідності усунення перешкод відповідачем ОСОБА_3 шляхом звільнення спірного заїзду від існуючих металевих воріт, які останній обіцяє перенести в інше місце, однак таких дій не вчиняє, хоча така можливість у нього була. Зазначений заїзд згідно існуючої містобудівної документації відноситься до земель комунальної власності і необхідний для вільного та безперешкодного доступу позивачів до належної їм земельної ділянки та житлового будинку, оскільки іншого альтернативного заїзду не існує. Разом з тим, при вирішенні спору у частині позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні заїздом шляхом демонтажу самовільної прибудови покладається на розсуд суду, оскільки у згаданому місці дійсно наявна ширина заїзду 3, 5 м., а відповідних доказів самовільного будівництва немає. Тому вважає таку вимогу передчасною.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення представників третіх осіб у справі, показання свідків, давши належну оцінку доказам у справі, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності - по ? частині кожному належить житловий будинок по АДРЕСА_1, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 21192425 від 01.05.2014 року (а. с. 11-12), а також земельна ділянка площею 0, 0480 га., надана для його обслуговування та обслуговування господарських будівель і споруд, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 21192640 від 01.05.2014 року (а. с. 13).

До належних позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлового будинку та земельної ділянки веде дорога (заїзд), що підтверджується схемою розміщення земельної ділянки та викопіюванням із генплану селище Верхнє Синьовидне (а. с. 35). Це ж підтверджується і копією будівельного паспорта для будівництва житлового будинку на земельній ділянці забудовників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 22-28).

Із зазначених документів також вбачається, що цією ж дорогою (заїздом) користується ще відповідач ОСОБА_3, оскільки така дорога проходить вздовж земельної ділянки орієнтовною площею 0, 0840 га., яка перебуває у його користуванні і на якій розміщений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Факт такого користування земельною ділянкою підтверджується планом забудови земельної ділянки, затвердженим 06.06.1992 року (а. с. 30). Право власності відповідача ОСОБА_3 на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 25.01.1990 року виконавчим комітетом Сколівської районної Ради народних депутатів Львівської області (а. с. 64).

Судом також встановлено, що вказана вище дорога (заїзд) розташована на земельній ділянці, яка відноситься до земель комунальної власності і, таким чином, в силу положень ст. 83 ЗК України, є дорогою загального користування. Відтак, відповідач ОСОБА_3 не вправі чинити позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 чи будь-яким іншим особам перешкоди у користуванні нею.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 чиняться перешкоди позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні вказаним заїздом, що підтверджується заявою позивача ОСОБА_1 від та листом-відповіддю на неї Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області за вих № 02-19/169 від 09.07.2014 року (а. с. 32), де рекомендовано вирішувати спір у судовому порядку, копією акта обстеження проїзду спільного користування, затвердженого селищним головою смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області Ю.А. Карпінцем 26.02.2015 року (а. с. 84) та додатком до нього - схемою обміру влаштування огорожі і воріт на заїзді загального користування між садибами позивачів і відповідача (а. с. 95), згідно з якими комісія встановила факт існування на такому заїзді металевих воріт. Зазначений факт також стверджується і фототаблицею спірного заїзду (а. с. 88-89). Всі інші речі, окрім прибудови до господарської будівлі, відповідачем забрані з проїжджої частини добровільно. Цими ж документами встановлено, що ширина заїзду попри вказану прибудову становить не менше 3, 5 м., що дає можливість вільно рухатись транспортними засобами і відповідає діючим будівельним нормам та правилам.

Наявність металевих воріт на спірному комунальному заїзді, які чинять перешкоди позивачам для можливості вільно заїжджати на належну їм земельну ділянку, стверджується також і показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а ч. 3 зазначеної статті встановлює шляхи захисту прав громадян на земельні ділянки.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на вказане вище суд вважає підставними вимоги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у частині усунення відповідачем ОСОБА_3 перешкод у користуванні заїздом до належного їм житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом звільнення вказаного заїзду від металевих воріт.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача ОСОБА_3 усунути згадані вище перешкоди шляхом звільнення вказаного заїзду від металевої сітки (паркану) та знесення самовільної прибудови до господарської будівлі, то такі суд вважає безпідставними, оскільки за час розгляду справи судом металева сітка прибрана відповідачем ОСОБА_3, а докази, що прибудова до господарської будівлі чинить перешкоди, у матеріалах справи відсутні, так як існує необхідна ширина заїзду - 3, 5 м., а факт вчинення такої прибудови самовільно не встановлений і нічим не підтверджується.

Однак, у зв'язку із необхідністю задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні заїздом шляхом його звільнення від металевих воріт, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 понесені позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати у справі, а саме у мінімальному розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір» - 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви згідно квитанції № 127 від 16.12.2014 року (а. с. 2).

Керуючись ст. ст. 10-11, 62-64, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у користуванні заїздом до належного їм на праві спільної часткової власності житлового будинку АДРЕСА_1, шляхом звільнення вказаного заїзду від металевих воріт.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя В.Я. Микитин