АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Корчевного Г.В.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», поданою через представника Галдецького Ярослава Анатолійовича, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки,

в с т а н о в и л а :

у квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Родовід Банк», ОСОБА_3, в якому просила визнати недійсним з моменту його укладання кредитний договір від 27.02.2008 року № 37.3/СЖ- 003.08.2, що укладений між нею та ПАТ Родовід Банк» та договір іпотеки від 27.02.2008 року, що укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Родовід Банк», для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором.

Справа № 760/7376/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/14260/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування позову зазначала, що 27.02.2008 року між нею та ВАТ «Родовід Банк», як позикодавцем, укладено кредитний договір № 37.3/СЖ-003.08.2 про відкриття відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі у розмірі 500 000 (п'ятсот тисяч) доларів США строком по 27.02.2011 року. Пунктом 2 цього договору визначено зобов'язання відповідача щодо надання кредиту без встановлення строків виконання відповідних заяв, забезпечення позичальника консультативними послугами без встановлення строків надання і обсягів надання інформації, а також збереження банківської таємниці. Пунктом 3 договору на неї покладено обов'язки щодо повернення кредиту і сплати процентів, пені, надання додаткової застави, забезпечення страхування предмету іпотеки, забезпечення його збереження, здійснення витрат на утримання, обмеження користування тощо. Пунктом 8 договору передбачено, що у разі зміни облікової ставки НБУ, кредитної політики в Україні, економічної ситуації та кон'юнктури ринку тощо, відповідач має право змінити умови цього договору. Вважає, що для неї, як споживача, договором встановленні жорсткі обов'язки, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом банку, як виконавця послуг та такі умови є несправедливими згідно положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, перед укладанням кредитного договору банком не було надано їй письмову інформацію про орієнтовану сукупну вартість кредиту, договір не містить графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу та сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом, що суперечить п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та кредитний договір у повному обсязі не відповідає Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою НБУ від 10.07.2007р. № 168.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.09.2015 року позов задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № 37.3/СЖ-003.08.2 від 27.02.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Родовід Банк». Визнано недійсним договір іпотеки від 27.02.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Родовід Банк» для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором №37.3/СЖ-003.08.2 від 27.02.2008 року. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ «Родовід Банк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що у кредитному договорі вказано, що позичальник ознайомлений з інформацією про умови кредитування та стоїть підпис позивачки. Крім того, рішенням суду стягнуто з позивачки заборгованість по кредитному договору, тобто розглядаючи спір про стягнення боргу суд встановив, що договір є дійсним. Також позивачка звернулася до суду з позовом через 7 років після його укладення пропустивши строк позовної давності, про застосування якої вони заявляли.

У судовому засіданні представник апелянта Галдецький Я.А. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомила, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у її відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.02.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Родовід Банк», яке надалі змінило назву на ПАТ «Родовід Банк» було укладено кредитний договір № 37.3/СЖ-003.08.2 про відкриття відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі у розмірі 500 000 доларів США, зі сплатою 15 % процентів річних, а з 28.05.2008 року - 17 % річних.

На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 27.02.2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Родовід Банк» укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку передано земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва 22.12.2014 року у справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13.05.2015 року з ОСОБА_8 на користь банку стягнуто заборгованість у розмірі 691 408, 82 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір не відповідає вимогам п.п. «д», «і» п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10.07.2007 р. № 168, оскільки не містить графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом, банком не надано доказів повідомлення позивачки у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, а також переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. При цьому суд виходив з того, що строк позовної давності не пропущено, оскільки у позовній заяві про стягнення боргу банк зазначив кінцевий строк повернення кредиту 27.02.2014 року та про таку дату повернення кредиту вказано у рішенні суду. Визнаючи недійсним договір іпотеки суд виходив з того, що недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 цього ж Кодексу що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сторони кредитного договору визначили у договорі всі істотні умови, як щодо суми кредиту, плати за користування кредитними коштами, строку та порядку повернення цих коштів, відповідальність сторін у випадку порушення зобов`язань по договору тощо.

У кредитному договорі є графа, яка заповнюється позичальником власноручно. У цій графі міститься запис: «Я ОСОБА_2 підтверджую, що до моменту укладення цього договору в письмовій формі повідомлений про всі умови кредитування, передбачені п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Один оригінальний примірник кредитного договору отримав. 27.02.2008 року».

Суд першої інстанції не дослідив належним чином повний текст кредитного договору, а відтак дійшов помилкових висновків про те, що позивачці при укладенні договору не було надано інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом першої інстанції не враховано положення зазначеної норми.

Як на час укладення кредитного договору так і протягом дії цього договору позивачка була згодна з умовами договору. Позивачка була вільною як у виборі фінансових установ для отримання кредиту так і у виборі форми кредитування.

За умовами кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію та позичковий рахунок. Відповідно до п. 2.1 договору банк зобов`язується надавати позичальнику кредити на загальну суму, що не перевищує розмір кредитної лінії, вказаний у пункті 1.1 цього договору, згідно з письмовими заявками позичальника.

Тобто, умовами договору було передбачено, що кредитні кошти у межах ліміту 500 000 доларів США будуть надаватися лише за письмовими заявками позичальника. Проте, повне погашення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами, у випадку, якщо позичальник скористається своїм правом та отримає кредит має відбутися не пізніше 27.02.2011 року.

Визнаючи кредитний договір недійсним з тих підстав, що сторони не визначили графік погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитним коштами суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за умовами кредитного договору позивач мала право як отримати кредит у максимальному розмірі 500 000 грн., так і у меншому розмірі або взагалі не подавати письмову заявку на отримання коштів. А відтак визначення сторонами лише кінцевого строку погашення кредиту узгоджується з іншими умовами договору та не є підставами для визнання його недійсним.

З рішення Солом'янського районного суду міста Києва 22.12.2014 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.05.2015 року вбачається, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором та здійснив видачу кредитних коштів ОСОБА_2 у розмірі 500 000 доларів США. Цим же рішенням встановлено, що сторони 28.05.2008 року внесли зміни до кредитного договору в частині розміру відсоткової ставки, яка дорівнює 17 % річних.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що висновки суду про те, що кредитний договір не відповідає п.п. «д», «і» п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту зроблені без належного дослідження всіх обставин справи та є помилковими.

Враховуючи викладене колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді