Справа № 306/34/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

01 липня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 11 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ПАТ Альфа-Банк звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Свалявського районного суду від 11 березня 2015 року позовні вимоги задоволено в цілому.

Заперечуючи рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій клопоче перед апеляційною інстанцією стосовно скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Мотивує, свої вимоги тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 і представник в особі адвоката ОСОБА_2 підтримали вимоги скарги і просили задовольнити таку з наведених підстав.

Представник позивача в особі ОСОБА_3 заперечив, вимоги скарги, оскільки такі не мають правового значення.

Протягом судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що 17.12.2012 року між ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ПАТ Альфа-Банк укладено договір відступлення прав вимоги. До ПАТ Альфа-Банк перейшло право вимоги до ОСОБА_1, виходячи з умов кредитного договору № 02-07/784-Ф, який було укладено 06.07.2007 року між ЗАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк правонаступником якого являлось ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_1. За яким, ОСОБА_1 отримав 25000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на термін по 05.07.2027 року. Та станом на 01.12.2014 року в звязку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх обовязків за кредитним договором утворилась заборгованість по платежам на загальну суму 364143,71 гривні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими законом.

А на підставі вимог ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60, ч. 2 ст. 59 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Звертаючись у суд із позовом ПАТ Альфа-Банк виходив із того, що являється новим кредитором, внаслідок передання йому своїх прав попереднім кредитором - ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк.

Зазначене підтверджується договором відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року укладеного між ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ПАТ Альфа-Банк. За даним договором до ПАТ Альфа-Банк перейшло право вимоги до ОСОБА_1 із приводу виконання вимог кредитного договору.

Так, 06 липня 2007 року між ЗАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк правонаступником якого являвся ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 02-07/784-Ф. За цим договором, Банк передав, а ОСОБА_1 отримав 25000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних на термін по 05.07.2027 року.

Як договір відступлення права вимоги так і кредитний договір є чинними, і ніким не оскаржені на час апеляційного розгляду.

А звідси, ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Та, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню. Такий же правовий висновок міститься і в постанові ВСУ від 10.06.2015 року (справа 6-449цс15), який у силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться.

Виходячи із приписів п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Тоді як ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

А згідно вимог ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Виходячи зі змісту підпункту 5.3.4. пункту 5.3. Кредитного договору № 02-07/784-Ф від 06 липня 2007 року, ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк вправі був відступив право вимоги за цим Договором.

Про заміну первісного кредитора новим кредитором, ОСОБА_1 був повідомлений 15.07.2013 року листом за № 55719-102 б/б, який надіслано рекомендованим поштовим відправленням 18.07.2013 року, а.с. 25, 26.

Та навіть у випадку неповідомлення про заміну кредитора, таке тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобовязання не новому, а колишньому кредитору, ч. 2 ст. 516 ЦК України.

За змістом пункту 4.1. Розділу 4 Договору відступлення права вимоги від 17.12.2012 року, відступлення права вимоги Первісним кредитором ОСОБА_4 кредитору, набуття Новим кредитором прав вимоги та заміна кредитора за правами вимоги на ОСОБА_4 кредитора набувають чинності в день укладення Договору, за умови належного оформлення сторонами (підписання та скріплення відбитком печаток сторін) Реєстру Позичальників. При цьому права вимоги, що виникають у майбутньому, набуваються Новим кредитором із моменту їх виконання, але в будь-якому разі після підписання сторонами Реєстру Позичальників, а.с. 9.

У ході апеляційного розгляду, колегією суддів досліджено нотаріально посвідчений Реєстр Позичальників, який є Додатком № 1, який сторонами підписано в день укладення Договору відступлення права вимоги, та скріплено відбитками печаток сторін. В даному Реєстрі Позичальників значиться також посилання на Кредитний договір № 02-07/784-Ф від 06 липня 2007 року, укладений між ЗАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк правонаступником якого являвся ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_1 де непогашеною сумою тіла кредиту є сума 18820,73 доларів США на час підписання Договору відступлення права вимоги.

Таким чином, ПАТ Альфа-Банк як новий кредитор набув усіх прав вимоги первісного кредитора до ОСОБА_1, що виникли на підставі Кредитного договору.

У силу вимог підпунктів 5.2.1. і 5.2.2. Кредитного договору № 02-07/784-Ф від 06.07.2007 року ОСОБА_1 зобовязався погашати заборгованість по кредиту та процентах перед Банком відповідно до розробленого Графіку погашення. Своєчасно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом, суми неустойки в порядку передбаченому цим Договором, а.с. 16, 18.

Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 01.12.2014 року загальна заборгованість за ОСОБА_1 по кредитному договору № 02-07/784-Ф від 06.07.2007 року значиться в розмірі загальної суми 24185,29 доларів США, що по курсу НБУ на 01.12.2014 року становить 364143,71 гривні, а.с. 24.

Також під час судового розгляду, ОСОБА_1 пояснив колегії суддів, що починаючи з 2013 року припинив виконувати взяті на себе зобовязання як ОСОБА_4 кредитору, так і Первісному кредитору.

Зазначене вказує на те, що всупереч умов Кредитного договору, ОСОБА_1 не здійснював своєчасних платежів у повному обсязі щодо погашення виниклої заборгованості по кредиту, процентам і пені, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобовязання. Такі дії ОСОБА_1 суперечать також вимогам ч. 1 ст. 1054 ЦК України.

Подані квитанції стосуються періоду до укладення Договору відступлення права вимоги від 17.12.2012 року. Після укладення даного Договору, ОСОБА_1 не надав суду жодної квитанції про погашення ним заборгованості по кредиту. Крім цього, не в усіх квитанціях зазначено призначення платежу і що саме погашено (тіло кредиту, відсотки чи пеня). Та разом із цим, ОСОБА_1 мав право звернення до ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (Первісного кредитора) стосовно проведення звірки платежів із метою встановлення заборгованості по сплаті кредиту, але таким правом не скористався і не надав відповідних доказів (розрахунку) погодженого Банком, що розмір заборгованості менший тієї суми, яка була відступлена ОСОБА_4 кредитору.

Посилання ОСОБА_1 у скарзі на те, що ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк не мав права видавати позичальнику кредит в іноземній валюті не має правового значення в спірних правовідносинах. Оскільки такі стосуються стягнення заборгованості за кредитним договором, а не визнання недійсним кредитного договору. Тоді як апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції. А таких вимог на які посилається апелянт у скарзі в суді першої інстанції не заявляв, та звідси, такі не підлягають розгляду апеляційною інстанцією.

Також є безпідставним посилання ОСОБА_1 у скарзі на приписи ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03.06.2014 року. Оскільки, даний Закон стосується нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобовязань громадянина за споживчими кредитами наданими кредитними установами в іноземній валюті. ПАТ Альфа-Банк звернувся у суд із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Та оскільки на підставі вимог ст. 514 ЦК України до ПАТ Альфа-Банк як нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав. А тому, позивач у відповідності до змісту п.5.3.2. Кредитного договору і скористався своїм правом на предявлення до відповідача вимоги про дострокове погашення суми кредиту. Так-як припинив виконувати свої обовязки за кредитним договором.

У спростування позовних вимог, апелянт не надав суду жодного належного й допустимого доказу стосовно того, що позивачем предявлено позовні вимоги на більшу суму заборгованості по кредитним платежам, ніж має на це право, виходячи з умов кредитного договору.

Та позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вищенаведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Свалявського районного суду від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : __________________ Судді : _________________

_________________