Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Максимчук З.М.,

суддів: Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 18 лютого 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 не брав участі у справі, проте суд вирішив питання про його права та обов»язки.

Вказує, що суд, приймаючи до уваги визнання ОСОБА_4 позову, викладене в письмовій заяві від 26.12.2013 року, за його відсутності без поважних причин, всупереч вимогам ст.174 ЦПК України не перевірив: чи не суперечить воно закону, і чи не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та не роз»яснив сторонам наслідки такої процесуальної дії.

__________________________________________________________________________

Справа № 559/3904/13-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Федорова Л.П.

Провадження № 22-ц/787/503/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

Стверджує, що незаконність набуття права власності ОСОБА_3 спростовується наступними доказами: згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 23.08.2007 року за адресою АДРЕСА_1 знаходиться нежитлова будівля, м»ясо-коптильний цех, власником якого зазначений ОСОБА_7 (батько ОСОБА_1). Житловий будинок в АДРЕСА_2.

Доводить, що суд визнав дійсним договір від 18.02.2011 року, незважаючи на те, що в п.2 договору купівлі-продажу не зазначено правовстановлюючого документа, відповідно до якого продавцю належить право власності на відчужуване майно.

Також зазначає, що суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, не перевірив наявність спадкоємців, не витребував спадкову справу №344 після смерті ОСОБА_7, як наслідок, ухвалив рішення та вирішив питання про права і обов»язки особи, яка не брала участі у справі.

Просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони уклали договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, по якому досягли домовленості за усіма істотними умовами, але нотаріального посвідчення не здійснили, що унеможливлює розпорядження спірним майном.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між сторонами 18 лютого 2011 року укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5). Відповідно до умов якого відповідач відчужив, а вона придбала зазначений житловий будинок і оплатила його вартість, обумовлену договором в розмірі 50000 грн в момент укладення договору. Гроші були передані позивачкою відповідачу готівкою відразу після підписання договору, що підтверджується його розпискою (а.с.6).

Згідно витягу №24060849 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Архітектор» Дубенської міської ради від 07.10.2009 року власником житлового будинку у АДРЕСА_1 зазначений ОСОБА_4(а.с.14).

Згідно витягу №15684377 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Архітектор» Дубенської міської ради від 23.08.2007 року власником нежитлової будівлі, м»ясо-коптильного цеху у АДРЕСА_1 зазначений ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.28,29).

З довідки, виданої виконкомом Варковицької сільської ради № 328 від 03.09.09 року, вбачається, що згідно з записами погосподарської книги №11 в господарстві за № 866 гр.ОСОБА_7 на праві особистої приватної власності належить житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_2(а.с.30).

Колегії суддів апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надала рішення апеляційного суду Рівненської області від 26 березня 2015 року, з якого вбачається, що рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 вересня 2009 року, яким було визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1, скасоване.

Згідно зі ст. 657 ЦК України ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.13 постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9, норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підля гають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.210 та ст.640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув; не визначився щодо характеру спірних правовідносин; не врахував, що договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 18 лютого 2011 р., відповідно до ст. 657 ЦК підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не може бути визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК, а отже, немає підстав для визнання права власності на нерухоме майно, відчужене за цими договорами.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а згідно ч.3 цієї статті апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи те, що позивачем в порушення вимог ст.ст 640, 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку не був нотаріально посвідчений, а також і не пройшов державну реєстрацію, колегія суддів вважає, що без вчинення цих дій позивач взагалі не мала права на звернення із даним позовом, проте про ці вимоги в апеляційній скарзі нічого не зазначено,а суд першої інстанції на вказані вимоги закону взагалі уваги не звернув.

Судова колегія вважає, що вимоги ОСОБА_3 не підлягаються задоволенню, оскільки суперечать вимогам діючого законодавства.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок-відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

Ю.М.Рожин