Справа № 226/2315/15-ц
Провадження № 2/226/1056/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м.Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів в обґрунтування якого вказав, що між ним та відповідачем 22.10.2013р. за № 13097/370-13 був укладений Договір-заява про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 370 днів в іноземній валюті (далі Договір). Згідно Договору, йому відповідачем у своєму відділенні № 5 Філії «Донецьке РУ», був відкритий Вкладний банківський рахунок в іноземній валюті № 2635.8.132210.001 (далі Вкладний рахунок»), на який він поклав 6000 доларів США (далі Вклад) на строк з 22.10.2013р. по 27.10.2014р. Тобто він є клієнтом відповідача. У звязку з АТО, усі відділення відповідача у м.Донецьк припинили діяльність, але банком для подальшого обслуговування було призначене йогог відділення № 145 у м.Краматорськ. Після закінчення строку, визначеного п.1 Договору, банк не повернув йому Вклад, чим порушив умови, передбачені п.6 цього Договору, а лише перевів його Вклад на поточний рахунок № 2620.6.329705.001, з якого йому вдалося відшкодувати лише незначну частину Вкладу у розмірі 600 доларів США. На даний час Банк фактично заморозив його поточний рахунок та борг банку йому складає 5400 доларів США. 02.10.2015р. він подав відповідачу заяву про закриття рахунку та видачу йому залишку коштів на ньому в сумі 5400 доларів США або запропонував перевести залишок у інший банк на його рахунок. Всупереч ч.3 ст.1075 ЦК України, п.п.20.1, 20.6 Інструкції НБУ про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затв. постановою НБУ від 12.11.2003р. № 492, відповідач його грошові кошти в сумі 5400 доларів США з його поточного рахунку ні в день подання заяви, ні на наступний за цим день не видав, станом на дату подання позовної заяви 15.07.2015р. вказані грошові кошти також не видав та рахунок не закрив, довідку про закриття рахунку йому не надав. Період прострочення відповідачем видачі йому з рахунку коштів складає 43 календарних дня з 03.06.2015р. по 15.07.2015р. (дата подання до суду даного позову). Таким чином, відповідач не виконав свого обовязку, передбаченого вищенаведеними нормами чинного законодавства щодо видачі йому грошових коштів з його поточного банківського рахунку при поданні заяви про закриття рахунку та зазначення у цій заяві вимоги про видачу грошових коштів, чим порушив його законного право на отримання власних грошових коштів з його поточного банківського рахунку та свідчить про незаконне утримання відповідачем його грошових коштів, що по суті порушує його право власності на власні грошові кошти. 3% річних від простроченої суми 5400 доларів США складають: 162 дол.США або 3402 грн. (по курсу НБУ: 1 дол.США = 21 грн.). 3402 грн.: 365 днів х 45 дня прострочення = 400 грн. У звязку з вищевикладеним просить стягнути з відповідача на свою користь 5400 доларів США та 3% річних у сумі 400 грн.

Також позивачем надані письмові пояснення від 26.08.2015р. на заперечення відповідача, де він вказав, що відповідно до рахунку та Договору про Банківський вклад, Банк прийняв від вкладника грошові кошти у загальній сумі 6000 доларів США на строк з 22.10.2013р. по 27.10.2014р. Досі повернув лише частку 600 доларів США. Фактично прострочення по Договору складає 11 місяців. Процентна ставка за Депозитним договором склала 11% річних. Це складає 669 доларів США, котрі Банк повинен повернути за його бажанням в іноземній валюті доларах США. На сьогоднішній день Банк дає можливість знімати з мультивалютної картки (на яку були покладені проценти зі Вкладу) лише в гривнях в обсязі 500 грн. на місяць. Враховуючи, що на його процентному рахунку зараз знаходиться 12224,74 грн., строк, за який Банк поверне йому лише процентний борг, складає більше 2-х років.

Заперечуючи щодо позову, відповідач обґрунтовує свою позицію постановами НБУ від 01.12.2014р. № 758, від 03.03.2015р. № 160, від 03.06.2015р. № 354 де зазначено, що уповноважені банки зобовязані обмежити, але не припинити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металах з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Стосовно національної валюти встановлено обмеження в обсязі 300000 грн. на добу на одного клієнта. Йому, як клієнту Банку, після останньої трансакції з особистого рахунку, на якому було 6000 доларів США та яка відбулася 13.01.2015р. (після чого борг Банку до нього становить 5400 доларів США), на його неодноразові звернення до філії Банку у м.Димитров, представниками Банку не було запропоновано, щоб він отримав свої кошти частинами, згідно постанов НБУ. Після його письмової заяви до банку про закриття його поточного рахунку, йому також ніяких варіантів не було запропоновано, таким чином банк ігнорує вимоги Договору, Основні умови, всі постанови НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України». Про це свідчить сума, яка вказана на копіях довідок-виписок про залишок коштів з його рахунку 5400 доларів США від 19.05.2015р., 02.07.2015р.

Його кошти не були повернуті, а лише перераховані на поточний рахунок, який фактично є замороженим, бо він не має можливості зняти чи перевести гроші з цього рахунку. Як він вказав у позові, після його письмового звернення про закриття його поточного рахунку, банк проігнорував його прохання повернути йому кошти або перевести на його поточний рахунок іншого банку, який він запропонував. Таким чином банк фактично не дає можливості користуватися його коштами, розташованими на його поточному рахунку у банку. Це є порушенням його права споживача та порушенням моральних норм відношень між банком та клієнтом. Готівка йому досі не повернута та перерахування коштів на вказаний ним в письмовій заяві бо банку рахунок не відбулося. Це є безперечним доказом того, що банк порушує ст.526 ЦК України. З копії-виписки з його рахунку, яку він отримав у Краматорській філії банку 19.05.2015р. Там йому теж було відмовлено у поверненні коштів за умовами відсутності валюти На його пропозицію провести інкасацію та зазначити йому день для отримання коштів, представник банку відмовив йому. Після 13.01.2015р. банк фактично заморозив його поточний рахунок. Надалі прохання до представників Димитровської філії повернути йому кошти були марні. Тому 02.06.2015р. його довіреною особою з його слів була написана офіційна заява про закриття його поточного рахунку та повернення йому коштів готівкою, або переведення коштів на запропонований в заяві рахунок, що банк проігнорував, чим порушив вказані вище правові акти та моральні норми. У позові до суду він вказав суму боргу лише 5400 доларів США, що були на власному поточному рахунку на вимогу на час подання заяви до банку про закриття цього рахунка. Ці кошти і досі у банку, який йому їх до сьогодні не повернув та не запропонував план повернення коштів частками, таким чином, як оговорюється у постановах Правління НБУ, що зазначені вище, котрі банк повинен безперечно виконувати. Це свідчить про невиконання банком не тільки своїх зобовязань перед клієнтом та ще і зобовязань перед НБУ. Про засоби виплати процентів, що банк нарахував на картковий рахунок та строки, за які він спроможне виконати свої обовязки по виплатам процентів, він казав вище (два роки). Бажає лише додати, що за час, на який розтягнута виплата процентів, банк буде продовжувати необґрунтовано володіти цими коштами. «Перераховано на рахунок вкладника на вимогу» - це лише слова, тому що за його вимогою він не може користуватися своїм рахунком. Його коштами продовжує фактично володіти банк. Доказом є продовження ігнорування банком його письмової заяви про закриття поточного рахунку та переказ коштів на вказаний за його вимогою рахунок. Банк, всупереч з його волею та ст.ст.1068 ч.3, 1066 ч.1 ЦК України продовжує володіти його коштами в обсязі 5400 доларів США. У позові до суду він не казав про індекс інфляції, тому що мова йдеться про поточний рахунок в іноземній валюті доларах США. Відносно 0,0001% річних зі вкладу на вимогу та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, банк вводить суд в оману. Не в якому договорі чи Основних умовах не йдеться про те, що банк повинен сплатити клієнту свій борг та 0,0001% річних від суми боргу. Тому, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, в даному випадку банк, на вимогу кредитора повинен сплатити кредитору суму боргу (в даному випадку 5400 доларів США), а також 3% річних від простроченої суми (в даному випаду 400 грн.). Позивач не звинувачує банк за невиконання обовязків по депозитному вкладу, але звинувачує банк у тому, що він не дає можливість позивачу користуватись своїм поточним рахунком на вимогу. Тому позивач зробив нарахування 3% від простроченої суми (5400 доларів США) з наступного дня після подання письмової заяви в банк на закриття цього рахунку, але не з дня закінчення депозитного договору. Тому позивач вважає свій позов до суду обґрунтованим.

Позивач до судового засідання не зявився та надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Відповідачем надані заперечення проти позову, де відповідач вказав, що позов не визнає з наступних підстав. Здійснюючи свою діяльність у сфері залучення коштів, банк зобовязаний керуватися чинним законодавством України, умовами укладеного договору та Основними умовами залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у АТ «Банк «Фінанси та кредит» (далі Основні умови). Згідно п.9 постанови Правління НБУ від 01.12.2014р. № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», уповноважені банки зобовязані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металах з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Постанова діяла з 01.12.2014р. до 03.03.2015р. Аналогічні норми містять і постанова Правління НБУ від 03.03.2015р. № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», яка діяла з 04.03.2015р. до 03.06.2015р., та постанова Правління НБУ від 03.06.2015р. № 354 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», яка діє з 04.06.2015р. по 03.09.2015р. Відповідно до п.6 Договору про банківський вклад, після закінчення строку, визначеного п.1 Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов. Згідно п.5.1 Основних умов, у випадку закінчення строку, визначеного п.1 Договору-заяви, за умовами якого не передбачено можливість продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, кошти з Строкового вкладного рахунку повертаються вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахуванням на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дія Договору припиняється. Порядок видачі коштів (готівкою або перерахуванням) є способом виконання зобовязань, який має бути зазначений саме позивачем. На підставі п.5.2 Основних умов, по закінченню строку закінчення депозиту, банком була перерахована сума вкладу та сума процентів на рахунок на вимогу, що підтверджується випискою по особистому рахунку за період з 22.10.2013р. по 06.08.2015р.

Також не погоджуються з розрахунком позивачем 3% річних у сумі 400 грн. Договором про банківський вклад передбачено, що за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного в Договорі про банківський вклад, банк нараховує та виплачує вкладникові проценти за ставкою 11% річних. З моменту закінчення строку розміщення строкового вкладу, вклад перераховано на рахунок вкладника на вимогу, до якого застосовується інша процентна ставка згідно тарифів банку, яка становить 0,0001% річних. Також банк вважає, що оскільки вклад було перераховано на рахунок вкладника на вимогу, прострочення виконання зобовязань банку, яке нібито було на думку позивача, відсутнє. Отже, з огляду на те, що Договір про банківський вклад не прострочено, також передбачено нарахування та сплата процентів за вкладом на вимогу з відсотковою ставкою 0,0001% річних, як то передбачене ч.2 ст.625 ЦК України, за таких умов застосування позивачем ст.625 ЦК України в частині 3% річних та індексу інфляції є безпідставним та необґрунтованим.

Таким чином банк вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення пені за недоліки у наданні банківських послуг споживачу за договором банківського вкладу відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачена відповідальність виконавця роботи (послуги) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені. Банк надав позивачу послугу, яка зводиться до прийняття ним від позивача грошової суми з обовязком виплати процентів на неї. Надання такої послуги було оформлено укладеним банком з споживачем договором банківського вкладу. Після укладення цього договору між банком та позивачем виникли зобовязальні відносини, які регулюються нормами зобовязального права та положеннями укладеного договору банківського вкладу. Положення Закону України «Про захист прав споживачів», які встановлюють відповідальність виконавця робіт (послуг) за її невиконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин, не регулюють. Таким чином, у задоволенні позову щодо стягнення 3% річних необхідно відмовити.

Стверджують, що банком виконуються зобовязання за Договором про банківський вклад та жодних порушень положень чинного законодавства України або положень Договору про банківський вклад, який припинено, банком не вчинено.

Судом встановлено, що 22.10.2013 року між сторонами був укладений Договір-заява №13097/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 370 днів в іноземній валюті за змістом якого банк прийняв від вкладника грошові кошти у загальній сумі 6000 доларів США на строк з 22.10.2013р. по 27.10.2014р., процентна ставка складала 11% річних після закінчення строку дії якого, вклад та проценти, відповідно до п.6 Договору-заяви №13097/370-13 від 22.10.2013р., перераховані на рахунок на вимогу з процентною ставкою 0,0001% річних (а.с.6-8, 28-32).

До відповідача від представника позивача 02.06.2015р. надійшла заява про закриття поточного рахунку та видачі йому відповідної суми у повному обсязі згідно діючого законодавства України або перерахувати його кошти, вкладені у валюті на доларовий рахунок у ПАТ «Дочерний банк «Сбербанк России» № 9479, одержувач ОСОБА_1, іпн НОМЕР_1 (а.с.14-15).

Згідно виписки по особовому рахунку за період з 01.11.2014р. по 19.05.2015р., позивачем отримано: 08.01.2015р. - 200 доларів США; 09.01.2015р. 200 доларів США; 13.01.2015р. 200 доларів США (а.с.38).

Станом на 02.07.2015р., 15.07.2015р., 28.08.2015р., 15.09.2015р. залишок складає 5400 доларів США (а.с.18, 39-40, 45).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність).

Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Отже, аналіз зазначених вище правових норм та умов договору банківського вкладу від 22.10.2013р. дає підстави для висновку про те, що відповідно до ст.598 ЦК України, зобовязання банку перед позивачем за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, установлений цим договором.

Разом з тим встановлено, що по закінченню строку дії договору депозитний вклад був перерахований банком на поточний рахунок вкладника зі ставкою 0,0001% річних.

Так, відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобовязаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч.ч.1, 2 ст.1067 ЦК України).

Отже, після перерахування банком депозитного вкладу та процентів на вклад на поточний рахунок вкладника, між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунка.

Відповідно до ч.ч.1 та 3 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, заява позивача про видачу коштів з рахунку або перерахування на інший рахунок, надійшла банку 02.06.2015р. та до теперішнього часу не виконана. При цьому банк посилається на постанови правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 01.12.2014р. № 758, від 03.03.2015р. № 160, від 03.06.2015р. № 354, якими передбачено обмеження видачі готівкових коштів у валюті 15000 грн. в еквіваленті за офіційним курсом НБУ.

Згідно п.п.9 п.6 постанови Правління НБУ від 01.12.2014р. № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», уповноважені банки зобовязані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металах з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Аналогічна норма передбачена п.п.10 п.6 постанови Правління НБУ від 03.03.2015р. № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» та п.п.10 п.6 постанови Правління НБУ від 03.06.2015р. № 354 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України».

Однак, зазначеними постановами Правління НБУ не зупинено, а обмежена видача валюти еквівалентом 15000 грн. за офіційним курсом НБУ. Відповідно до офіційного курсу НБУ, з 02.06.2015р. 100 доларів США коштували не менш, ніж 2100,5961 грн. та не більш 2214,7739 грн.

Таким чином, виходячи з наведеного, відповідач повинен був виплатити позивачу суму 5400 доларів США на протязі 8 робочих днів, що їм зроблено не було.

Крім цього, згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних від 5400 доларів США за період з 03.06.2015р. по 15.07.2015р. у розмірі 400 грн. виходячи з курсу 1 дол. США = 21 грн.

Суд зауважує, що проценти, передбачені ст.625 ЦК України, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Тому заперечення відповідача щодо того, що вкладом на вимогу передбачена процентна ставка у розмірі 0,0001% річних, а тому ч.2 ст.625 ЦК України не розповсюджується на дані правовідносини, не ґрунтуються на законі.

За змістом ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки за період з 03.06.2015р. по 15.07.2015р., 1 долар США коштував більше ніж 21 грн., то суд приймає розрахунок позивача та вважає за необхідне стягнути на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних за період з 03.06.2015р. по 15.07.2015р. у сумі 400 грн.

Також, згідно ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, розрахований за офіційним курсом НБУ на день подачі позову, а саме на 15.07.2015р. у сумі 1587,75 грн. (5400 х 21,995345 + 400) х 1%

На підставі ст.ст.525, 526, 530, 598, 625, 1058, 1060, 1066, 1067, 1074 ЦК України, ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 5400 (пять тисяч чотириста) доларів США та 3% річних у сумі 400 (чотириста) грн.

Стягнути з акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір у сумі 1587(тисяча пятсот вісімдесят сім),75 грн.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя