№2/756/1487/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 вересня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Тітова М.Ю.

при секретарі Івановій І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, про передачу дітей для проживання з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дітей. Свої вимоги обґрунтовує наступним, а саме 06 жовтня 2006 року він уклав шлюб із відповідачем. У цьому шлюбі у них народились: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. 17 березня 2014 року шлюб між сторонами за рішенням Центрального суду м. Миколаєва було розірвано. Із липня 2013 року відповідач активно перешкоджає йому бачитись із дітьми: неодноразово, самовільно змінювала їх місце проживання, умисно не виконувала рішення служби у справах дітей та суду, що призвело врешті-решт до зникнення дітей за межами України. В останнє Позивач бачив своїх дітей у липні 2014 року, а із серпня цього року він безупинно всіма можливими способами намагається знайти їх і повернути до України. У липні 2013 року відповідач разом із дітьми, за згодою батька дітей, поїхала на відпочинок до Майямі, звідки, не повернулась вчасно, більше того: таємно, самовільно змінила їх місце проживання і переїхала жити на АДРЕСА_1. Із серпня 2013 року він почав фактично вимолювати, виборювати своє право хоча б на якийсь час побачитись із дітьми, але відповідач була категорично проти будь-яких зустрічей між дітьми і батьком допоки не буде поділене майно подружжя. Фактично всі подальші дії відповідача були націлені на розірвання шлюбу, поділ майна та безперешкодне вивезення дітей на постійне місце проживання до іншої країни. Отож, восени 2013 року між сторонами почались судові процеси із вищевказаних спорів. Він намагався повернути дітей за місцем їх реєстрації до квартири АДРЕСА_2 де вони, як і їхня мати, залишаються зареєстрованими і по цей час, але суд визначив місце проживання дітей разом із матір'ю. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1049 від 8 листопада 2013 року було визначено наступний порядок спілкування батька з дітьми: кожної другої та четвертої суботи кожного місяця з 9.00 до 18.00 та кожної другої та четвертої неділі кожного місяця з 9.00 до 12.00. Відповідно до цього рішення він 23 листопада 2013 року приїжджав до м. Миколаєва для побачення з дітьми за адресою АДРЕСА_1, але потрапити до помешкання, де проживають діти не зміг. Того ж дня він звернутись із відповідною письмовою заявою до ЄО Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області і отримав відповідь за вих. № 16/15936 від 23.11.2013р. за результатами проведеної перевірки, в якій встановлено та зазначається, що ОСОБА_2 не пояснила з якої причини не давала батькові бачитися з дітьми та спілкуватися з ними, виконувати рішення виконавчого комітету вона не збирається, так як не вважає його обов'язковим до виконання. 8 грудня 2013 року він знову приїжджав на зустріч зі своїми дітьми до місця їх проживання в м. Миколаїв, але так само не зміг цього зробити, так як ОСОБА_2 не дозволила йому спілкуватись з ними. 9 грудня 2013 року Центральний районний суд м. Миколаєва виніс рішення, яким визначив місце проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із матір'ю. Цим рішенням було стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей. Він погодився із рішенням суду і добросовісно його виконував і виконує, але визначення місця проживання дітей із матір'ю остаточно обірвало будь-які можливості спілкування з ними. Більше того, аж до червня-липня 2014 року відповідач не давала доступу батькові до дітей ні в особистих зустрічах, ні по телефону. 28.02.2014 Центральний районний суд м. Миколаєва виніс рішення, яким зобов'язав ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у спілкуванні з неповнолітніми дітьми. Суд визначив участь його у вихованні та спілкуванні з дітьми, встановивши такий порядок побачень: кожної другої та четвертої суботи місяця з 16.00 до 19.00 та кожної другої та четвертої неділі місяця з 09.00 до 12.00 у присутності матері перші п'ять місяців, а також під час літнього періоду для оздоровлення дітей в період з 01 червня по 15 липня, шість днів під час зимових канікул - за взаємним вибором сторін. 02.06.2014 колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області залишила без змін рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.02.2014. Протягом п'яти місяців судового спору щодо порядку спілкування він жодного разу не бачився із дітьми. Він намагався вмовити відповідача провести спільний відпочинок із дітьми його коштом аби хоча б декілька днів насолодитись спілкуванням із дітьми. Відповідач не погоджувалась на спільний відпочинок, але жваво ухопилась за можливість отримати нарешті дозвіл на виїзд дітей закордон. Неодноразові спроби відповідача отримати через суд дозвіл на вивезення дітей за кордон, які підтверджують мету останньої у будь-який спосіб все ж таки перетнути кордон України з дітьми для того, щоб більше сюди не повертатись. Рішенням Центрального суду м. Миколаєва від 28.02.2014 встановлено, що відповідач звернулась до суду із позовом до нього про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітніх дітей на період до досягнення чотирнадцяти років кожним. Цим рішенням відповідачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог. 05 травня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області ухвалила, яким надала дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Сполучених Штатів Америки з метою відпочинку та оздоровлення у період з 25 травня 2014 року по 25 липня 2014 року дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері ОСОБА_2, зобов'язавши її повернути дітей в Україну після терміну перебування за кордоном, зазначеного в судовому рішенні. Вже будучи у США, відповідач не полишала спроб отримати через суди дозволи не виїзд дітей закордон без згоди та супроводу батька, так як не збиралась повертатись до України взагалі. 05 серпня 2014 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області виніс рішення, яким відмовив ОСОБА_2 у наданні дозволу на тимчасовий виїзд за межі території України з метою відпочинку та оздоровлення до Федеративної Республіки Німеччини в період з 12.00 год. 26 жовтня 2014 року до 02 листопада 2014 року та до Республіки Австрія з 29 грудня 2014 року до 05 січня 2015 року неповнолітніх дітей у супроводі матері без нотаріально посвідченої згоди батька. Оскільки відповідач не була впевнена у позитивному рішенні апеляційного суду, то саме з цього моменту вона вирішила розпочати діалог із батьком дітей, так як їй в особистих інтересах потрібно було виїхати до Майямі саме в зазначені строки. На останніх переговорах, які відбулись 04.06.2014 року, йому вдалось домовитись про побачення із дітьми 07-08.06.2014 року та про можливість проведення Дня народження молодшого сина 16.06.2014 року. Взамін на зустрічі ОСОБА_2 вимагала надати дозвіл на тимчасове перебування дітей закордоном разом із нею. Він дуже боявся відпускати дітей саме до США, адже розумів, що метою їхньої матері є залишення у цій країні назавжди і в той же час він усвідомлював, що є ймовірність виїзду дітей закордон за рішенням суду, тому він запропонував аби діти були в США з 30.06.2014 року по 15.08.2014 року включно, але до 15.07.2014 року батько дітей повинен бути закордоном разом з ними, а потім до 15.08.2014 року діти були б у Штатах із матір'ю. У вищевказані дати вперше майже за цілий рік він дійсно бачився зі своїми дітьми. Хоча їхня розлука була довгою, але діти зустріла батька дуже радісно, вони розповідали про своє життя у м. Миколаєві, про нових друзів, про свої нові захоплення і дуже зраділи тому, що поїдуть на відпочинок разом із батьком та мамою. На підтвердження виконання домовленості 12.06.2014 року він оплатив авіапереліт Київ-Майамі-Київ (30.06.2014-15.08.2014) на себе, дітей та відповідача. 26 червня 2014 року він надав письмову, нотаріально завірену, згоду на тимчасове перебування дітей у Сполучених Штатах Америки в період з 15 липня 2014 року по 15 серпня 2014 року в супроводі їх матері. У цей же день, 26 червня 2014 року відповідач письмовою, нотаріально завіреною, заявою підтвердила, що буде перебувати в США, з метою відпочинку та оздоровлення, в період з 30.06.2014 року по 15.08.2014 року разом із малолітніми дітьми. У своїй письмовій заяві вона взяла на себе відповідальність за життя та здоров'я дітей ї своєчасне повернення (до 16 серпня 2014 року) їх в Україну. 16 липня 2014 року він повернувся до України, а діти із відповідачем продовжили відпочинок в СПІА. Із 16 липня 2014 року зв'язок між ним та відповідачем обірвався. Вона перестала відповідати на телефонні дзвінки, смс-повідомлення та електронні листи. 16 серпня 2014 року він прибув до аеропорту Бориспіль аби зустріти своїх дітей із США, але у цей день ні діти, ні їхня мати не прилітали до України. 01.07.2014 він отримав виконавчий лист у цій справі, за яким відповідно 01.09.2014 року було відкрито виконавче провадження. Але виконати хоча б раз це рішення він не зміг, так як відповідач разом із дітьми виїхала за межі України разом із дітьми. Відповідно до встановленого рішенням суду графіку побачень із дітьми він неодноразово приїжджав до м. Миколаєва, але жодного разу не зміг їх побачити. Після відкриття виконавчого провадження державний виконавець у всі дні побачень батька із дітьми виносила постанову про проведення виконавчих дій. Так, 26.09.2014 була винесена постанова, якою встановлювалось проведення виконавчих дій (зустрічей між батьком та дітьми) у святкові та неробочі дні з 27.09.2014 року по 28.09.2014 року. Ці постанови разом із вимогами направлялись сторонам. 27.09.2014 та 28.09.2014 державний виконавець була присутня разом із ним за місцем останнього проживання дітей у м. Миколаєві. У ці дні державним виконавцем були складені акти про те, що відповідача по АДРЕСА_1 не має, а тому рішення суду не виконується. Управляння карного розшуку ГУМВС в м. Києві 26.09.2014 року надало відповідь, що «...перевіркою встановлено, що малолітні діти на територію України не повернулись. Місцезнаходження останніх являються Сполучені Штати Америки.» Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України своїми відповідями від 29.08.2014 року та 02.10.2014 року поінформував, що малолітні діти 30.06.2014 року перетнули кордон України і вилетіли до США, назад не повертались. Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради 08.09.2014 року поінформувало, що станом на 08.09.2014 року ОСОБА_3 не приступив до навчання у ЗОШ №53 через те, що перебуває за межами країни, але 10.09.2014 року повернеться до України. За три місяці поневірянь по всім можливим інстанціям він і на крок не наблизився до своїх дітей, за цей час жодні державні органи, навіть, не допомогли дізнатись місце перебування малолітніх в США. Разом із заявами про розшук дітей до правоохоронних органів України він, ще до отримання вищевказаних відповідей, у вересні 2014 року написав до Міністерства юстиції України заяву про сприяння поверненню дітей відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. Заяву відправляли на доопрацювання, вимагали перекладів всіх додатків і в результаті, лише 02.12.2014 року Міністерство юстиції України направило увесь пакет документів до США для розгляду його заяви у їхніх судах. До липня 2013 року діти проживали разом із ним у квартирі НОМЕР_1, яка належить їхній бабусі ОСОБА_5 по АДРЕСА_2. У цій квартирі вони і досі прописані, вона чекає на їхнє повернення і зараз. Він зробив новий ремонт у всій квартирі, наново обладнав дитячу кімнату для синів, так як всі їхні старі речі були вивезені до м. Миколаєва на вимогу відповідача. У вересні 2013 року ОСОБА_3 мав піти до першого класу у школу, яку обрали для нього батьки, ще коли жили у шлюбі. Він наперед оплатив навчання сина, але через самовільну зміну місця проживання дітей відповідачем, останній не зміг приступити до навчання. Він має всі необхідні матеріальні можливості для того аби надати якісну освіту для обох своїх синів. У Оболонському районі м. Києва, де раніше проживали діти і куди ймовірно повернуться, знаходиться багато центрів позашкільної роботи із дітьми, спортивних та музичних секцій, куди за бажанням можуть піти діти. У цьому районі все звичне для них - від будівель, вулиць, закладів до людей, які їх люблять і чекають. Це і їхні дідусь з бабусею, їхня тітка Аліна, яка є хрещеною мамою, інші хрещені та друзі сім'ї, а головне їхній батько, який всім серцем відчуває біль і тривогу за їхню долю, життя і здоров'я. Він був, є і буде рідним батьком своїм синам, які є для нього найбільшою цінністю у світі, а тому він вживатиме всіх необхідних заходів для їхнього повноцінного розвитку та виховання і не дозволить відповідачу порушувати права своїх дітей, а саме - позбавити їх можливості: спілкування із батьком; зростання та становлення у атмосфері любові і відданості від свого батька; бути своєчасно захищеними зусиллями свого батька. Він впевнений, що проживання синів разом із ним забезпечить якнайкращі інтереси дітей, оскільки, вони матимуть можливість безперешкодно спілкуватися із обома батьками та іншими родичами і він не чинив та не чинитиме перешкод відповідачу у спілкуванні із синами.

Просить суд на підставі ст.ст. 3,8,9 Конвенції про права дитини 1989 року, п.6 Декларації прав дитини прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 141, 153, 155, 157, 159, 160, 161 СК України передати йому малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач про місце та час судового розгляду повідомлявся належним, заяв та заперечень не надав.

Представник Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації направив до суду заяву, в якій просив позов задовольнити у повному обсязі.

Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про місце та час судового розгляду повідомлялася належним чином.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

06.10.2006 між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. 17.03.14 рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.12.2013 визначено місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з матір'ю ОСОБА_2 та стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей.

Рішенням Центрального суду м. Миколаєва від 28.02.2014 зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Визначено участь ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми синами, встановивши наступний порядок побачень з дітьми: кожної другої та четвертої суботи місяця з 16:00 год. до 19:00 год. та кожної другої та четвертої неділі місяця з 09:00 год. до 12:00 год. у присутності матері перші п'ять місяців, а також 24 дні під час літнього періоду для оздоровлення дітей в період з 01 червня по 15 липня, шість днів під час зимових канікул - за взаємним вибором сторін. 01.09.14 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного рішення суду. 27.09.14 та 28.09.14 складено акти державного виконавця, за якими встановлено,ж що боржника фактично не виявлено, ріення суду не виконується.

05.05.14 рішенням Апеляційного суду Миколаївської області надано дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Сполучених Штатів Америки з метою відпочинку та оздоровлення у період з 25 травня 2014 року по 25 липня 2014 року дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері ОСОБА_2, зобов'язавши її повернути дітей в Україну після терміну перебування за кордоном.

26.06.14 позивач у свою заяві посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коморовою Я.А. надав згоду на тимчасове перебування його дітей у США в період з 15.07.14 по 15.08.14 в супроводі відповідача.

У той же час, відповідач у своїй заяві від 26.06.14 посвідченій нотаріально приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О. підтвердила, що буде перебувати у США з метою відпочину та оздоровлення, в період з 30.5.08.14 з її малолітніми дітьми. Також, взяла на себе відповідальність за своєчасне повернення дітей до 16.08.14.

Листом від 02.12.14 Міністерства юстиції України звернулося до Державного департаменту США Відділу у справах дітей з приводу повернення дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до Гаазької конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 р.

За інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 02.10.14 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виїхали з України 30.06.14.

З листа ТОВ «Навчально-виховний комплекс «Клевер Кідс» вбачається, що ОСОБА_3 навчався у дитячому садку у період з 03.09.12 по 30.06.13. ОСОБА_4 навчався у дитячому садку у період з 09.10.12 по 30.06.13. Станом на 21.10.14 ОСОБА_4 до навчання не приступав.

Крім того, за інформацією Миколаївської загальноосвітньої школи №53 від 17.09.14 учень 2-А класу ОСОБА_3 станом на 01.09.14 до навчальних занять не приступив, на 17.09.14 до занять також не приступив.

01.09.14 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5. Визначено участь ОСОБА_1,, у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Державним виконавцем направлялися відповідні вимоги до відповідача від 05.09.14 та від 15.09.14. За актами державного виконавця від 27.09.14 та від 28.09.14 боржника не виявлено та рішення суду не виконується. Постановами державного виконавця від 02.04.15 та від 17.02.15 накладено штрафи на ОСОБА_2

05.06.15 державним виконавцем винесено постанову, якою виконавче провадження закінчено, оскільки боржником ОСОБА_2 рішення суду та вимоги державного виконавця не виконуються, державним виконавцем накладено штраф та направлено подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до відповідальності.

За висновком Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 13.08.15 орган опіки і піклування вважає за доцільне повернути та передати на виховання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьку ОСОБА_1

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Таким чином, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду щодо усунення перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми та встановленого порядку побачень з дітьми, а тому позов підлягає задоволенню.

З викладеного, керуючись ст.ст. 1-15, 57-66, 88, 169, 209, 213-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Передати малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, для проживання з батьком ОСОБА_1.

Рішення може бути переглянуте судом за заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення, а також рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М.Ю. Тітов