АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Поливач Л.Д.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20.11.2014 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця» про визнання договору недійсним, -

Справа № 760/17948/14
№ апеляційного провадження: 22-ц-796/10658/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Козленко О.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив суд визнати недійсним договір іпотеки від 11.07.2008, укладений між ним та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4370.

В обґрунтування позову зазначив, що вказаний договір був укладений на забезпечення вимог банку за кредитним договором № 223377008 від 11.07.2008. Згідно умом договору в іпотеку було передано право вимоги отримання нерухомого майна у майбутньому за договором про резервування об'єкту нерухомості та порядок погашення облігацій від 05.12.2005, що укладений між іпотекодавцем та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця», яка є боржником по відношенню до іпотекодавця.

Позивач зазначив про те, що на момент укладення спірного договору іпотеки чинним на той час законодавством України не було передбачено передання в іпотеку майнових прав на об'єкти незавершеного будівництва, крім права оренди або користування. При цьому посилається на Постанови Судової палати у цивільних справах №6-168цс12 від 30.01.2013 та № 6-8цс13 від 2013 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.11.2014 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця» про визнання договору недійсним.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, позивачем подана апеляційна скарга, в якій він посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення у зв'язку з неповновним дослідженням обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог. Доводи апеляційної скарги ідентичні доводам позовної заяви, разом з тим позивач наголошує, що суд не взяв до уваги правові позиції Верховного Суду України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених ній, просив про задоволення заявлених вимог.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, оскаржуване рішення вважає законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.07.2008 між сторонами укладений іпотечний договір № 223377008, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. за № 4370.

У відповідності до пункту 1.1. вказаного договору іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором № 223377008 від 11.07.2008 для забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором шляхом передачі в іпотеку іпотекодерждателю права вимоги отримання нерухомого майна у майбутньому за договором про резервування об'єкту нерухомості та порядок погашення облігацій № 1054-8/115Р-2 від 05.12.2005, що укладений між іпотекодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця», яка є боржником по відношенню до іпотекодавця. З умовами договору іпотеки № 223377008 від 11.07.2008, іпотекодавець зобов'язаний повернути іпотекодержателю до 18.12.2027 включно кредит у розмірі 270000,00 доларів США, сплатити проценти за користування ним у розмірі 14,75 % річних, штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати витрати, пов'язані з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягненням на предмет іпотеки, та збитки, завдані порушенням основного зобов'язання чи умов цього договору.

Згідно п.1.3. іпотечного договору предметом іпотеки є майнові права позивача на квартиру, будівництво якої не завершено, за адресою: місто Київ, АДРЕСА_1

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання іпотечного договору недійсними, суд першої інстанції із застосуванням положень ст. ст. 583,626, 627, 638 ЦК України, приймаючи до уваги те, що майнове право позивача на квартиру посвідчувалось у встановленому на той час законом порядку, дійшов до висновку про те, що позивач, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, здійснив своє волевиявлення, уклавши договір, предметом якого є майнові права, що не суперечить і діючому на той час законодавству.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Крім того, виходячи із визначень наданих в ст. 1, цього Закону нерухомим майном, зокрема, визнається майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено.

А отже необхідною умовою передачі об'єкту незавершеного будівництва та/або майнових прав на нього є перехід його у власність іпотекодавця після укладення іпотечного договору в майбутньому.

В даному випадку наявність у позивача договору з ТОВ «ІБК «Столиця», який передбачає передачу йому у власність житлового приміщення в майбутньому, свідчить про можливість укладення ним договору іпотеки і не суперечить вимогам Закону України «Про іпотеку».

Також необхідно звернути увагу на положення ЦК України, відповідно яких майнові права є об'єктами цивільних прав і, відповідно, особа, яка є власником цих прав має право на розпорядження ними.

Так, відповідно до ч.1 ст.177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага

Згідно з приписами статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю, майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Таким чином позивачем, з урахуванням договору про резервування об'єкту нерухомості та порядок погашення облігацій № 1054-8/115Р-2 від 05.12.2005, набуті позивачем майнові права, які могли бути предметом іпотеки. А отже рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду України викладених у постановах від 30.01.2013 справа № 6-168цс12 та від 17.04.2013 справа № 6-8цс13 не можуть бути прийняті до уваги суду в якості підстав для скасування рішення.

Так, у вказаних постановах Верховний Суд вказав на те, що положення статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною з 12.05.2006 до 14.01.2009) впродовж указаного періоду майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. При цьому в обох справах майнові права були передані іншими особами а не власником майнових прав.

У Постанові від 03.04.2013 справа № 6-21цс13 та від 12.06.2013 справа № 6-45цс13 Верховний Суд вказав, що виконання грошових зобов'язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об'єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт. Розпорядження цими правами будь-ким, крім особи інвестора, який вчинив дії щодо набуття права власності на об'єкт будівництва або без його згоди на передачу майнових прав у заставу, порушує права інвестора й не відповідає вимогам ч. 2 ст. 583 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною з 23.02.2006 до 25.12.2008).

В даному випадку іпотекодавцем виступала особа, яка змогла документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Виходячи з положень ст. ст. 626, 627, 638 ЦК України, приймаючи до уваги те, що майнове право позивача на квартиру посвідчувалось у встановленому на той час законом порядку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, здійснив своє волевиявлення, уклавши договір саме на таких умовах.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20.11.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: