Провадження № 2/521/774/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.

при секретарі Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючої у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю третьої особи органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням та вселення, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 за участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року до Малиновського районного суду міста ОСОБА_8 звернулися з позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, діюча у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права користування жилим приміщенням та вселення. Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 належить до державного житлового фонду, особовий рахунок відкрито на відповідачку ОСОБА_5. ОСОБА_1 є дружиною сина відповідачки, який помер у березні 2013 року, ОСОБА_2 онук відповідачки, ОСОБА_3, що діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 є дружиною позивача ОСОБА_2 ОСОБА_8. Позивачі вказують, що всі проживали у спірній квартирі до 03 червня 2014 року, доки відповідачка в один з днів не впустила їх до квартири, де позивачі ОСОБА_9 та ОСОБА_2 зареєстровані у встановленому законом порядку. Згодом відповідачка змінила замки у квартирі, фактично вигнавши їх на вулицю з маленькою дитиною, пояснювати свою поведінку та змінити відношення до них не бажає, що стало приводом для звернення з даним позовом до суду. 29.10.2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2. Зустрічний позов мотивований тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не проживають у квартирі за місцем реєстрації понад шести місяців без поважних причин, плату за користування житловим приміщенням та комунальними послугами не вносять, інших витрат по утриманню квартир не несуть, а тому за правилами ст.ст. 71, 72 ЖК України мають бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити, зустрічний позов не визнала та пояснила суду, що вселилася до спірної квартири як дружина сина відповідачки ще у 1982 році. У 1982 році в них з чоловіком народився син ОСОБА_2. З 1988 року вона зареєстрована в цій квартирі. У зазначеній квартирі разом з ними також проживали ОСОБА_6 дочка ОСОБА_5, ОСОБА_7 онука відповідачки. Після одруження сина, за згодою всіх повнолітніх членів сімї до квартири заселилася дружина сина ОСОБА_2, ОСОБА_3, у яких у 2005 році народилася дочка ОСОБА_4, яка разом з батьками проживала квартирі. Позивачка пояснила, що у звязку зі складними житловими умовами, а також через те, що квартира була двокімнатною, періодично кожний з сімї, в тому числі і сама ОСОБА_5, проживали у розташованих на першому та другому поверхах нежитлових приміщеннях, які мали б використовуватися мешканцями їхнього будинку як комори. Позивачка розповіла суду, що виключно ОСОБА_5 вирішувала, хто і коли буде жити в коморі, а хто в квартирі та на який період часу. Кожний з членів сімї періодично проживаючи в коморах, разом з цим не переставав користуватися і квартирою, куди ходили щоб помитися, приготувати їжу. Все змінилося після смерті її чоловіка, сина відповідачки ОСОБА_8, померлого у березні 2013 року. ОСОБА_10 почала провокувати сварки з приводу їхнього проживання в квартирі, а 03 червня 2014 року взагалі не впустила їх до квартири, виставила на загальний коридор їх речі, майно, холодильник, а згодом змінила замки у квартирі, фактично виселивши їх з житла разом з дитиною. Вона сама вимушена проживати у одній із комор, яка знаходиться на першому поверху цього ж будинку, хоча фактично це проживання зводиться до ночовки там, тому що неможливо помитися, приготувати їжу. Син з дружиною та дитиною вимушені знімати житло, бо мешкати у нежилому приміщенні, без можливості користування нормальною квартирою неможливо. Просить відмовити в задоволенні зустрічного позову, так як іншого житла не має.

Позивач ОСОБА_2 свій позов підтримав, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, вказуючи що народився у спірній квартирі. Коли був живий його батько, вся велика родина мешкала у двокімнатній квартирі, тому періодично кожний з них ночував у нежитлових приміщеннях коморах, одна з яких розташована поруч з квартирою на другому поверху, а інша на першому поверсі. У нежитлових приміщеннях періодично і його мати з батьком, і він з дружиною та маленькою дочкою, і його бабуся ОСОБА_5. В цих приміщеннях можна було тільки ночувати, готувати їжу, митися всі ходили до квартири. Після смерті батька бабуся вирішила вигнати їх з квартири, тому змінила замки, виставила всі речі на загальний коридор, вирішувати питання мирним шляхом відмовляється, тому виник позов до суду. Ніхто з їхньої сімї добровільно спірну квартиру не залишав, їх вигнали, проживати з маленькою дитиною у коморах без світла, води, каналізації, можливості приготувати їжу неможливо, тому він з дружиною та маленькою дитиною вимушений знімати житло. Мати ОСОБА_9 по теперішній час живе в одній з комор, тому що не має куди дітися, а знімати житло їй не дозволяє фінансове становище.

Позивачка за основним позовом ОСОБА_3, предявивши вимоги від власного імені та від імені і в інтересах малолітньої ОСОБА_4, заявлений позов підтримала, просила суд ухвалити рішення яким визнати за нею та її малолітньою дитиною право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_3, вселивши їх у вказану квартиру. ОСОБА_3 показала, що після одруження зі ОСОБА_2 одразу за згодою всіх членів сімї заселилася до квартири, у 2005 році народилася дитина і вони продовжували проживати у квартирі. Оскільки кількість мешканців квартири була великою, періодично хтось з них також користувався і коморами, розташованими по обох поверхах будинку. В цих коморах проживали і вони з чоловіком та дитиною, і батьки чоловіка і сама бабуся ОСОБА_5, яка сама вирішувала хто, та де буде жити. Разом з тим, ті хто проживав у коморах не переставали користуватися і самою квартирою, що знаходилася поруч, у квартирі зберігалися особисті речі, майно, холодильник, митися та готувати їжу ходили до квартири. Спочатку бабуся обіцяла дати згоду на реєстрацію її та дитини у квартирі, а потім відмовилася. ОСОБА_3 також розповіла, що їх вигнали з квартири у червні 2014 року, виставивши особисті речі на вулицю.

Відповідачка ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не визнала, зазначивши, що вказані особи не проживають на спірній житловій площі без поважних причин понад 6 місяців до дня предявлення позову, в звязку з чим втратили право користування цим житловим приміщенням, що є безумовною підставою для відмови в задоволені їхнього позову про вселення. Предявлений нею позов до відповідачів просила задовольнити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні вважала обґрунтованими вимоги ОСОБА_11 пояснивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дуже давно не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Третя особа ОСОБА_6 в судові засідання не зявлялася, про час та місце яких повідомлялася належним чином.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судові засідання не зявився, про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін по справі та їхніх представників, свідків, перевіривши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 про вселення обґрунтований та підлягає задоволенню, позов ОСОБА_3, діючої від власного імені та від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню. Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі розпорядження № 1858 від 18 лютого 2002 року , згідно з рішенням виконкому Малиновської районної Ради народних депутатів № 703 від 03 вересня 1993 року на імя ОСОБА_5 відкрито особовий рахунок на займану нею житлову площу, що складається з двох кімнат площею 26, 0 кв.м., в квартирі АДРЕСА_4 станом сім ї на сім осіб: вона, син ОСОБА_12, невістка ОСОБА_1, онук ОСОБА_2, дочка ОСОБА_6, зять ОСОБА_13, онука ОСОБА_7.

Як вбачається з довідки витягу з дворової книги про стан сімї та прописку № 964 від 26.06.2014 року виданої ОСОБА_5, у квартирі АДРЕСА_3 проживають та зареєстровано шість осіб: ОСОБА_5 основний квартиронаймач; ОСОБА_6 дочка; ОСОБА_13 зять; ОСОБА_7 онука; ОСОБА_2 онук; ОСОБА_1 невістка.

В ході судового розгляду зясовано, що ОСОБА_13 у даній квартирі понад пятнадцяти років не проживає, його реєстрація існує формально. У спірній квартирі до часу смерті (до березня 2013 року) був зареєстрований та проживав син ОСОБА_5 ОСОБА_12.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пояснили у засіданні, що у звязку зі складними житловими умовами, а також через те, що у маленькій двокімнатній квартирі фактично проживало чотири сімї, кожній з членів сімї, а саме ОСОБА_1 з чоловіком, ОСОБА_2 з сімєю, сама ОСОБА_5 періодично проживали у поряд розташованих з квартирою нежитлових приміщеннях коморах, які по мірі можливості були обладнанні під жилі. Разом з тим, ті мешканці квартири, які тимчасово займали комори не позбавлялися можливості користуватися і приміщеннями самої квартир, де готували їжу, прали одяг, вирішували інші побутові питання. В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_5 проти цих обставин не заперечувала.

Сторонами не заперечувалося, що після смерті ОСОБА_12 між ними ОСОБА_12 виник конфлікт з приводу користування спірним житлом.

Судом встановлено, 03 червня 2014 року до дільничного інспектора міліції Малиновського РВ ОМУ ГМВС України в Одеській області звернулася ОСОБА_1 з заявою про перешкоджання в користуванні житловою площею в квартирі АДРЕСА_3. Ці обставини підтверджуються талоном повідомленням № 001043 реєстраційний номер 14598 Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 на адресу начальника Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, зареєстрованої у відділенні міліції 16.06.2014 року, позивачка просить допомоги у ситуації, що склалася між нею та матірю її покійного чоловіка ОСОБА_12 У заяві до міліції ОСОБА_1 зазначає, що з 03.06.2014 року, ні вона, ні її син ОСОБА_2, ні її онука ОСОБА_4 не в змозі потрапити у квартиру де зареєстровані та проживали багато років, тому що ОСОБА_9 вирішила, що вони не мають права на користування житлом, обвинувачуючи їх у смерті сина, викинула їхні речі та майно на сходовий майданчик будинку, відключивши від електромереж підсобні приміщення, де вони мешкали тимчасово. В цей же день 16.06.2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися з даним позовом до суду.

Вищенаведені документи дають суду підстави прийти до висновку, що після смерті ОСОБА_12 між сторонами виник конфлікт з приводу користування спірним житлом. Вказані обставин стороною відповідачки ОСОБА_9 не спростовувалися.

Не погоджуючись з позовом ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом, який зареєстрований в суді 29 жовтня 2014 року, вказуючи що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають у спірній квартирі більше ніж шість місяців. Разом з тим ні з позовної заяви ОСОБА_5, ні з пояснень самої ОСОБА_9 в судових засіданнях не вдалося зясувати з якого ж саме часу, з яких причин на її думку відповідачі залишили житло.

Згідно ухвали суду про витребування доказів від 30.10.2014 року головним лікарем КУ «Центру Первинної медико-санітарної допомоги № 10» суду повідомлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3, які мешкають за адресою: АДРЕСА_5 знаходилися по територіальній обслуговуванні в КУ «ЦПМСД № 16» до 30.06.2014 року. Амбулаторна карта ф. № 025/0 заведена на ОСОБА_2 з 29.08.2002 року. З 01.08.2012 року по 09.08.2012 року ОСОБА_2 знаходився на лікарняному листку. Діагноз: інфікована рана лівої гомілки. За період 10.07.2013 року по теперішній час ОСОБА_2 за медичною допомогою не звертався. Амбулаторна карта ф. № 025/0 заведена на ОСОБА_1 з 16.07.2007 року.

В якості доказів, що мають обґрунтовувати позовні вимоги ОСОБА_9 про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими що втратили право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, суду надані три акти обстеження житлових умов датовані різними датами від 14.11.2013 року, від 10.06.2013 року, від 23.06.2014 року. В актах вказується, що ОСОБА_5 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_6 донькою, ОСОБА_13 зятем, ОСОБА_7 онукою. В акті зазначено, що її невістка та онук, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають у підсобному приміщенні окремо від основного квартиронаймача з 1988 року. Акти від різних дат, мають однаковий зміст та підписані одними особами. Суд критично оцінює вказані акти, та не приймає їх як докази не проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спірною адресою без поважних причин, тому що мешканець квартири № 2 вказаного будинку ОСОБА_15, допитаний в судовому засіданні в якості свідка фактично підтвердив неправдивість інформації зазначеної в даному акті, пояснивши суду, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 біля двох років і не може знати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1988 року постійно проживають у підсобному приміщенні окремо від квартири де зареєстровані. Крім того свідок ОСОБА_15 фактично підтвердив, що на протязі останніх років, коли він заселився до будинку, бачив як у підсобних приміщеннях на першому та другому поверху проживала сімя ОСОБА_2 ОСОБА_2 з дружиною та маленькою дитиною, його мати ОСОБА_1, про стосунки які існують між сторонами по справі нічого не пояснив. Крім того до суду надійшла заява мешканця квартири № 6 ОСОБА_16, прізвище якого також зазначено в актах від 14.11.2013 року, від 10.06.2013 року, від 23.06.2014 року. В заяві до суду, завіреної належним чином, ОСОБА_16 вказує, що надав свої данні ОСОБА_5 проживаючій в квартирі № 9 за її проханням у звязку з розширенням житлової площі. Акт підписав один раз влітку, дати не памятає, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користувалися загальним житлом та проживали в квартирі № 9 до 01.06.2014 року.

За клопотанням ОСОБА_5 в судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_17, яка пояснила суду, що працювала разом з ОСОБА_5, а про відносини між членами її сімї їй відомо зі слів самої ОСОБА_5 Свідок ОСОБА_18 допитана судом за клопотанням ОСОБА_9 показала суду, що на протязі багатьох років підтримує дружні стосунки з ОСОБА_5, свідок проживає у приватному секторі поруч з будинком, де розташована квартира ОСОБА_5, про все що відбувається в їхній сімї, їй відомо зі слів самої ОСОБА_5 Крім того сідок пояснила, що коли приходила у гості до ОСОБА_9, не бачила у квартирі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та малолітню дитину. Суд не приймає ці пояснення як докази по справі, тому що вказані особи не проживають у спірному будинку, не є сусідами сторін, а їхні пояснення взагалі стосувалися характеристики взаємовідносин які виникли між сторонами по справі. З боку сторони позивачів за основним позовом допитані свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 це сусіді які проживають у будинку, де мешкають сторони по справі. Вказані свідки пояснили, що знають про погіршення взаємовідносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_21, які сталися після смерті чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_22 Свідки бачили, як з квартири АДРЕСА_6 влітку 2014 року були виставлені речі ОСОБА_1 та сімї ОСОБА_2

За змістом ст.71 ч.ч.1, 2, ст. 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї (колишніх членів сімї) за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї (колишні члени сімї) були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк у разі спору може бути продовжено судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки здійснюється у судовому порядку.

Таким чином з підстав викладених вище у мотивувальній частині рішення, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 всупереч ст. 60 ЦПК України належними та допустимими доказами не довела того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні у спірному приміщенні понад встановлені строки без поважних причин, тому суд відмовляє і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_7. Оскільки встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні у спірному приміщенні з поважних причин, відсутні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_8, тому суд приймає рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про вселення до квартири АДРЕСА_3. Суд при прийняті рішення враховує, що несплата ОСОБА_1 та ОСОБА_2 комунальних платежів за спірне жиле приміщення не є підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування житловими приміщеннями. У встановленому законом порядку, уразі понесення відповідних витрат, ОСОБА_5 не позбавлена права ставити питання про стягнення з даних осіб їх частки витрат за надані комунальні послуги.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3 заявлених від власного імені та від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, суд дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що після одруження ОСОБА_2 зі ОСОБА_3 подружжя проживало у ІНФОРМАЦІЯ_1 також періодично користуючись і підсобним приміщенням по-черзі з іншими мешканцями квартири, а саме з ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_9 У 2005 році у них народилася дитина ОСОБА_4, яка після народження проживала у спірній квартирі разом з батьками. Ці факти підтверджуються поясненнями самих ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 так і поясненнями свідка ОСОБА_23, яка будучи допитаної в залі суду пояснила, що працює дільничним лікарем педіатром у КУ «Дитяча міська поліклініка № 5», за дислокацією обслуговує будинок № 126 по вулиці Щорса в м. Одесі. За специфікою своєї роботи вона часто відвідує хворих дітей за місцем їхнього проживання. Дитина ОСОБА_4 спостерігається в їхній поліклініці з народження, з 04.08.2005 року, на дитину заведена історія розвитку. Свідок ОСОБА_23 пояснила, що добре памятає дівчинку, часто відвідувала її на дому, у квартирі, номеру якої не памятає, однак точно знає, що це була квартира, а не підсобне приміщення, тому що вона як лікар, перед оглядом дитини обовязково повинна помити руки. Останній раз вона відвідувала дівчинку за адресою вулиця Щорса, 126 - 14.06.2013 року. Пояснення свідка ОСОБА_23 підтверджуються і листом підписаним головним лікарем КУ «Дитяча міська поліклініка № 5» , з якого вбачається, що дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 спостерігається КУ «ДМП №5» з народження (з 04.08.2005 року) з адресою: АДРЕСА_9. З січня 2012 року по теперішній час дитина зверталася з медичною допомогою амбулаторно до КУ «ДМП № 5» 29.10.2012 року, 02.11.2012 року, 07.11.2012 року, 18.06.2013 року, 22.06.2013 року, 14.01.2014 року. 14.06.2013 року дитина відвідана дільничним лікарем вдома. Історія розвитку дитина (форма № 112) заведена на дитину 04.08.2005 року. Відомості викладені у даному листі підтверджені оригіналом оглянутої в судовому засіданні історією розвитку дитини (форма № 112) копія якої, завірена належним чином, долучена до матеріалів справи. Згідно довідки № 312 від 07.11.2014 року виданої Одеською спеціалізованою школою № 54 І Ступеня з поглибленим вивченням англійської мови Одеської міської Ради Одеської області, розташованої за адресою: м. Одеса, вулиця генерала ОСОБА_15, 58-а, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 навчається в 4-Б класі. Відповідно до статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Статтею 6 вказаного Закону врегульовано реєстрацію місця проживання малолітньої особи. В ході судового розгляду представник позивачки ОСОБА_3 заявила, що малолітня ОСОБА_4 зареєстрована за спірною адресою за згодою своєї матері ОСОБА_3 за місцем реєстрації батька ОСОБА_2 Зазначені вище обставини дають суду підстави задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 заявлені від імені та в інтересах ОСОБА_4 про вселення малолітньої дитини за місцем її реєстрації, однак суд вважає що не має підстав для задоволення вимог про визнання за малолітньою ОСОБА_24, права користування спірним житлом так як ці вимоги суд вважає зайво заявленими. В контексті ст. 65 ЖК України член сімї наймача житлового приміщення має право на вселення до займаного приміщення своєї дружини тільки за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним. Оскільки в ході судового розгляду було доведено що письмової згоди всіх членів сімї ОСОБА_5, на вселення до спірної квартири дружини ОСОБА_2 ОСОБА_3 не було, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 заявлених від власного імені про визнання права користування житловим приміщенням та вселення до квартири АДРЕСА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 213, 214, 215, 217, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 65, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 6, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, за участю третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_6 про вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_10.

Позовні вимоги ОСОБА_3 заявлених від власного імені та від імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 задовольнити частково. Вселити малолітню ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_10.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

У задоволенні позову до ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, за участю третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання осіб таким що втратили право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області на протязі десяти днів.

Головуючий: