Р І ШЕ Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

Справа № 752/1338/14-ц

Провадження № 2/752/1515/15

06.04.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Фролова М.О., за участі секретаря Титоренка А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,-

встановив:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до відповідача про усунення останнього від права спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 2002 року проживала однією сім'єю разом із спадкодавцем та їхнім неповнолітнім сином - ОСОБА_4 2005 року народження в квартирі АДРЕСА_1. 25 грудня 2010 року позивач уклала шлюб із спадкодавцем. Комунальні платежі сплачувались за рахунок також і доходу позивачки. Після діагностування в листопаді 2010 року у спадкодавця онкозахворювання позивачка доглядала за ним, покупала необхідні медикаменти, оплачувала лікування та медичні обстеження. Відповідач же, який є сином спадкодавця від попереднього шлюбу, з батьком не проживав, станом його здоров'я, справами та потребами не цікавився, ухилявся від надання йому необхідної допомоги, не відвідував хворого та не дзвонив, не брав участі у похованні батька.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечував. Представник відповідачавказував на те, що постійно проживав разом із батьком з 1995 року та був зареєстрований за адресою батька з 1986 року. Лише з кінця квітня 2011 року, у зв'язку з необхідністю догляду за хворим дідусем, відповідач короткий час поживав окремо від батька. Також зазначав, що батько соромився свого хворобливого стану, сторонньої допомоги не потребував, оскільки майже до часу своєї смерті мав змогу самостійно себе обслуговувати, матеріальної допомоги у сина не просив, оскільки мав свої власні заощадження, частина яких, крім іншого, увійшла до складу спадщини. При цьому, відповідач наголошував, що позивач весь час проживала окремо від спадкодавця за іншою адресою та зареєстрували шлюб із ним лише у грудні 2010 року, після того, як у спадкодавця діагностували онкозахворювання. Комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1, у якій проживав спадкодавець, вона не оплачувала.

Врахувавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 грудня 2010р. між ОСОБА_1 (позивачем) та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 (спадкодавець) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві від 27.05.2011 року, довідкою про причину смерті від ІНФОРМАЦІЯ_1

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно: грошові вклади в публічному акціонерному товаристві «БТА Банк» за номерами карткових рахунків: НОМЕР_1 (відкритий 31.03.2010 року) та НОМЕР_2 (відкритий 22.02.2011 року), а також автомобіля, який належав спадкодавцю згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу сер. НОМЕР_3, виданим 08.10.2002р.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 заповіт не склав.

Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після ОСОБА_3 є позивач, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем на момент його смерті, їхня спільна дитина - ОСОБА_4, а також син спадкодавця від першого шлюбу - ОСОБА_2 (відповідач по справі).

Всі спадкоємці вчасно звернулися зі заявами про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. №7, правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.1224 ЦК України та наведених роз'яснень, суд при вирішенні справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Вимагаючи усунення відповідача від спадкування майна його батька, позивач посилається на те, що в період тяжкої хвороби свого батька ОСОБА_2 зі спадкодавцем не проживав, станом здоров'я батька, його справами та потребами не цікавився, ухилявся від надання йому необхідної допомоги, не відвідував хворого та не дзвонив. В свою чергу, позивач, яка постійно проживала з хворим, доглядала за ним, купляла необхідні медикаменти, оплачувала лікування, медичні обстеження, у зв'язку із тим що спадкодавець не працював, забезпечувала усім належним їх спільного сина, оплачувала комунальні платежі тощо.

На підтвердження факту непроживання відповідача разом із хворим батьком та ухилення від надання йому допомоги представила суду копію рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2011р. у справі № 2-4293/11 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до Голосіївської РДА, ОСОБА_2, КП «ЖЕО -107», за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Голосіївської РДА про визнання за позивачкою права користування квартирою АДРЕСА_1 та укладення договору найму, яким позов був задоволений, а також копію рішення цього ж суду у справі № 752/20223/13-ц від 28.04.2014р. про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_1 звільнити вищевказану квартиру.

Суд вважає, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2011р. у справі № 2-4293/11 про визнання за позивачем права користування квартирою АДРЕСА_1, наймачем якої був спадкодавець, ані інше рішення у справі № 752/20223/13-ц від 28.04.2014р. про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_1 звільнити вищевказану квартиру, не мають преюдиціального значення для вирішення даного спору, оскільки не встановлюють факту непроживання відповідача разом із батьком під час хвороби останнього, або інших фактів, які підлягають доказуванню при вирішенні даного спору.

Водночас суд враховує обставини, встановлені Голосіївським районним судом м. Києва у рішенні від 19.12.2012р. по справі № 2-2100/12, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи: Голосіївської РДА про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселення ОСОБА_2 був задоволений та відмовлено у зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб: Голосіївської РДА, Голосіївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Дане рішення набрало законної сили та має преюдиціальне значення для розгляду даної справи.

Цим рішенням спростовуються твердження позивача про непроживання відповідача разом із хворим батьком. Так, відповідно до змісту рішення від 19.12.2012р. по справі № 2-2100/12 судом були перевірені зазначені доводи ОСОБА_1 та встановлено, що ОСОБА_2 проживав разом із батьком у квартирі АДРЕСА_1 майже до часу смерті останнього і лише наприкінці квітня 2011р. переїхав тимчасово доглядати свого літнього дідуся, а після смерті ОСОБА_3 позивачка почала створювала перешкоди відповідачу у проживанні та користуванні цією квартирою. Також у цьому рішенні встановлено, що про наявність справи № 2-4293/11 (про визнання за позивачкою права користування житловим приміщенням) та про постановлене Голосіївським районним судом м. Києва 12.10.2011р. рішення у ній ОСОБА_2 дізнався лише в листопаді 2011р., хоча позивачка мала можливість повідомити ОСОБА_2 про її розгляд на поминальному обіді після смерті батька, який відбувся в липні 2011р., але це не зробила.

Факт постійного проживання відповідача разом із батьком підтверджується і заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва по справі № 2-4424/10 від 14.09.2010 р. за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання останньої такою, що втратила право користування жилою площею за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язання зняти її з реєстрації, яким позов був задоволений.

Даним судовим рішенням, яке набрало законної сили, та було ухвалено за два місяці до діагностування онкозахворювання у спадкодавця та за вісім місяців до його смерті, встановлено, що разом із спадкодавцем ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав лише його син ОСОБА_2 Жодні інші особи, у тому числі і ОСОБА_1, у квартирі АДРЕСА_1 не проживали.

Крім того, за клопотанням відповідача судом досліджені матеріали судової справи № 2-4424/10, зокрема, протоколи судових засідань. Так, у позовній заяві та поясненнях, наданих особисто спадкодавцем у судовому засіданні 14.09.2010р. при розгляді справи № 2-4424/10, він вказував, що проживає у квартирі АДРЕСА_1 лише із сином ОСОБА_2, жодні інші особи разом з ним не проживали та не проживають. Як вбачається з довідки форми № 3 за вих..№ 734 від 12.05.2010 року, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом зі спадкодавцем та ОСОБА_5

В ході судового розгляду була допитана в якості свідка сестра позивача - ОСОБА_6 , яка підтвердила, що позивач на час хвороби ОСОБА_3 та до його смерті була зареєстрована не за місцем проживання спадкодавця, а в квартирі АДРЕСА_2 разом зі її старшою дитиною та матір'ю. На думку свідка, молодший син позивачки був зареєстрований разом з батьком в квартирі АДРЕСА_1. Повідомила, що ОСОБА_1 була знята з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 лише після смерті спадкодавця. Пізніше зареєструвалася за його адресою у квартирі 61 у цьому ж будинку на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2011р. у справі № 2-4293/11. Показання свідка ОСОБА_6 в частині того, що відповідач на її думку не доглядав батька правового значення не мають.

Зазначені докази у їх сукупності безперечно доводять, що ОСОБА_2 постійно проживав разом зі спадкодавцем наближено до часу його смерті його. Водночас доводи позивачки про те, що саме вона постійно з 2002 року та до смерті ОСОБА_3 проживала спільно зі спадкодавцем та опікувалася його справами і здоров'ям суперечать матеріалам справи, зокрема, спростовуються поясненнями самого спадкодавця, наданими при розгляді справи № 2-4424/10, іншими доказами та є відверто неправдивими і не відповідають дійсності.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_7 будучи знайомим померлого, вказував, що йому не відомі обставини того чи надавав або не надавав допомогу померлому його син.

Свідок ОСОБА_8 будучи сусідкою померлого спадкодавця повідомила, що організацією поховання дійсно займалася позива. Проте зазначила, що їй не відомо чи ухилявся відповідач від надання допомоги спадкодавцю і якої допомоги потребував останній і чи звертався спадкодавець по допомогу до сина. Повідомила, що спадкодавець був фінансово забезпеченою людиною.

Твердження позивача про те, що нею за рахунок спільних коштів сплачувалися комунальні платежі у спірний проміжок часу спростовуються копією рахунку на сплату за житлові та інші комунальні послуги на суму 5174,16 грн. з відміткою банку про її оплату ОСОБА_2 14.07.2011р., тобто по спливу майже півтора місяця смерті спадкодавця.

Існування між сторонами неприязних стосунків, про що свідчать і судові рішення по вищевказаних спорах, дає обґрунтовані підстави критично ставитись до пояснень позивача про її спільне постійне проживання зі спадкодавцем, а також про те, що саме винятково тільки вона доглядала за ним, купляла необхідні медикаменти, оплачувала лікування та медичні обстеження, а відповідач ухилявся від надання хворому батьку, який перебував у безпорадному стані, необхідної допомоги.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Між тим, позивачка не надала суду доказів того, що відповідач ухилявся від надання допомоги своєму батьку, який тяжко хворів. При цьому, позивач не навела, якої конкретно допомоги від сина потребував спадкодавець, від надання якої відповідач відмовився. Матеріалами справи не доведено і потребу покійного у матеріальній допомозі, а із матеріалів спадкової справи вбачається, що у спадкодавця на рахунках в банку були власні значні заощадження.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази звернення покійного за матеріальною чи фізичною допомогою до відповідача, а також того, що відповідач свідомо ухилявся від надання такої допомоги.

Виходячи з вищезазначених вимог матеріальних норм права і враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для усунення ОСОБА_2 від спадщини його батька, в зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118, 119, 208-209, 212-215ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду міста Києва через Голосіївський районний суд міста Києва.

Суддя