Справа № 740/1266/15 Провадження № 22-ц/795/1158/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Ковалова Т. Г. Доповідач - Євстафіїв О. К.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЄвстафіїва О.К.,
суддів:Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,
при секретарі:Зіньковець О.О.,
за участю:позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ніжинського міськрайонного суду від 29 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У березні 2015 р. ОСОБА_5 пред'явив позов до ОСОБА_6, в якому просив стягти з останнього на свою користь 11128 грн. 84 коп. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 08.07.2014 р. ОСОБА_5 здав напрокат ОСОБА_6 автомобіль ЗАЗ 110307, державний реєстраційний НОМЕР_1, вартістю 16693 грн. 26 коп., та технічний паспорт на нього. Право власності на 2/3 частини цього автомобіля належить позивачеві, а його синам - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 належить по 1/6 його частині. Після закінчення строку користування автомобілем ОСОБА_6 відмовляється його повернути, у зв'язку з чим він має сплатити позивачеві грошову компенсацію вартості належної йому частини вказаного автомобіля.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати дане рішення і постановити рішення про задоволення його позову. Доводи скарги зводяться до того, що позивач довів свої вимоги, у зв'язку з чим відмова у їх задоволенні є незаконною.

У судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу, а ОСОБА_6 просив її відхилити за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними та що позивач не вказав адресу співвласників автомобіля ЗАЗ 110307, державний реєстраційний НОМЕР_1, що унеможливило притягнення їх до участі у справі як третіх осіб. З такими висновками частково не погоджується апеляційний суд.

Так, по справі встановлено наступне.

2/3 частини автомобіля ЗАЗ 110307, державний реєстраційний НОМЕР_1, вартістю 16693 грн. 26 коп., належить ОСОБА_5, а ОСОБА_7 і ОСОБА_8 належить по 1/6 його частині. Це підтверджено копіями свідоцтв від 17.02.2014 р. відповідного змісту, посвідчених державним нотаріусом Шостої львівської державної нотаріальної контори: про право власності ОСОБА_5 - реєстраційний № 3-112 (а.с. 3), про право ОСОБА_5, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на спадщину за законом - реєстраційний № 3-123 (а.с. 4).

08.07.2014 р. позивач передав вищевказаний автомобіль відповідачеві в довготермінове користування, зазначивши, що у подальшому він ні до власника, ні до автомобіля жодних претензій не матиме. Це підтверджено виданою позивачем відповідачеві розпискою від 08.07.2014 р. (її копія на а.с. 27), оригінал якої знаходиться у відповідача.

З вказаної дати по цей час спірний автомобіль теж знаходиться у володінні відповідача, що жодна з сторін не заперечує.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_6 посилається на те, що він сплатив ОСОБА_5 повну вартість спірного автомобіля - 19000 грн. 00 коп.

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

Згідно з ст. 208 ч. 1 п. 3 ЦК України у взаємозв'язку з ст. 206 ч. 1 цього Кодексу, договір купівлі-продажу спірного автомобіля має бути вчинено у письмовій формі. Оскільки суду не надано такого договору, то суд в силу цих норм права і абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України, вирішуючи спір між сторонами, виходить з тих відомостей про взаємини сторін, які ними погоджено й зазначено у розписці від 08.07.2014 р.

Відповідно до вказаної розписки, сторони уклали договір, за яким ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_6 прийняв у довгострокове користування спірний автомобіль. Отже, виходячи з тексту цієї розписки, сторони уклали передбачений ст. 827 ЦК України договір позички.

Т.я. ОСОБА_5 посилається на те, що ОСОБА_6 відмовляється повернути спірний автомобіль після закінчення строку користування ним, то для врегулювання спору між сторонами має бути застосовано ст. 836 ЦК України. Згідно з її приписами, якщо після припинення договору позички користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків. Отже ця стаття не передбачає права позичкодавця вимагати від користувача після закінчення строку договору позички сплатити позивачеві грошову компенсацію вартості речі, яка є предметом договору позички. Виходячи з цього і з того, що автомобіль, який є предметом спору між сторонами, наявний у натурі та перебуває у ОСОБА_6, підстав для стягнення з останнього на користь ОСОБА_5 його вартості нема.

З викладеного випливає, що висновок суду І інстанції про відмову в задоволенні позову є вірним, але мотиви, з яких він дійшов такого висновку, є хибними. Отож оскаржуване рішення підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову з залишенням його без змін в іншій частині.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 307, 309 ч. 1 п. 4, 314, 316 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду від 29 квітня 2015 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

В іншій частині дане рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але воно може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: