У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Інтерпайп НТЗ», третя особа - первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України публічного акціонерного товариства «Інтерпайп НТЗ», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, просив визнати незаконним його звільнення на підставі наказу публічного акціонерного товариства «Інтерпайп НТЗ» (далі - ПАТ «Інтерпайп НТЗ) № 47-Д від 5 червня 2013 року, поновити його на посаді токаря-карусельника 4 розряду ПАТ «Інтерпайп НТЗ», стягнути з ПАТ «Інерпайп НТЗ» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 6 червня 2013 року до дня поновлення на роботі та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 15 серпня 2007 року він обіймав посаду токаря-карусельника 4 розряду колесопрокатного цеху з механічної обробки коліс на станок СТ-1Б-502 ділянки первинної обробки коліс ПАТ «Інтерпайп НТЗ». Наказом № 47-Д від 5 червня 2013 року його було звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення є незаконним, оскільки з 1 січня 2013 року до 30 січня 2013 року він знаходився у черговій відпустці, заяву про надання відпустки він надавав майстру цеху 26 грудня 2012 року, а з 9 лютого 2013 року до 4 квітня 2013 року та з 12 квітня 2013 року до 16 квітня 2013 року він був тимчасово непрацездатний, листок непрацездатності не було оформлено належним чином. Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Інтерпайп НТЗ» та Рада голів Незалежної профспілки гірників України відмовили в згоді на звільнення.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ від 5 червня 2013 року № 47-д про звільнення ОСОБА_3 з посади токаря-карусельника 4 розряду колесопрокатного цеху з механічної обробки коліс (на станок СТ-1Б-502) в ПАТ «Інтерпайп НТЗ». Поновлено ОСОБА_3 на посаду токаря-карусельника 4 розряду колесопрокатного цеху з механічної обробки коліс (на станок СТ-1Б-502) у ПАТ «Інтерпайп НТЗ». Стягнуто з ПАТ «Інтерпайп НТЗ» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 28 201 грн 27 коп. Стягнуто з ПАТ «Інтерпайп НТЗ» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_3 та виплати йому середньомісячного платежу в розмірі заробітної плати. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.

У запереченнях на касаційну скаргу представник відповідача просить її відхилити та залишити рішення апеляційного суду без змін.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення ОСОБА_3 з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним із тих підстав, що він з 1 січня 2013 року до 30 січня 2013 року знаходився в черговій відпустці, а з 9 лютого 2013 року до 4 квітня 2013 року та з 12 квітня 2013 року до 16 квітня 2013 року був тимчасово непрацездатний, листок непрацездатності не був оформлений належним чином із вини медичних працівників. Звільнення ОСОБА_3 відбулось без згоди профспілкових органів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не доведено поважність причин відсутності на робочому місці з 1 січня 2013 року до 30 січня 2013 року, з 9 лютого 2013 року до 4 квітня 2013 року та з 12 квітня 2013 року до 16 квітня 2013 року. Апеляційний суд також дійшов висновку, що відмова профспілкових органів у згоді на звільнення ОСОБА_3 є необґрунтованою.

Із висновком апеляційного суду погодитися не можна з огляду на таке.

Судами встановлено, що з 15 серпня 2007 року ОСОБА_3 працював на посаді токаря-карусельника 4 розряду колесопрокатного цеху з механічної обробки коліс на станок СТ-1Б-502 ділянки первинної обробки коліс ПАТ «Інтерпайп НТЗ».

Наказом № 47-Д від 5 червня 2013 року у зв'язку з відсутністю ОСОБА_3 на робочому місці без поважної причини з 1 січня 2013 до 30 січня 2013 року, з 9 лютого 2013 року до 4 квітня 2013 року та з 12 квітня 2013 року до 16 квітня 2013 року, його було звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

У наказі про звільнення від 5 червня 2013 року зазначено, що станом на 5 червня 2013 року відповідей від первинної профспілкової організації та вищого виборного органу цієї профспілки адміністрацією не отримано (а.с. 7, т1).

Як установлено судами, ОСОБА_3 є заступником голови первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Інтерпайп НТЗ».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 43 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП України, ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Зазначені норми матеріального права встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм.

Оскільки ОСОБА_3 є членом виборного органу первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Інтерпайп НТЗ», то для його звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідач повинен був отримати згоду виборного органу первинної профспілкової організації та вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції встановив, що 17 травня 2013 року ПАТ «Інтерпайп НТЗ» звернулося до первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Інтерпайп НТЗ» та до Ради голів Незалежної профспілки гірників України із заявами про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рада голів Незалежної профспілки гірників України отримала звернення 18 травня 2013 року та надала відмову від 29 травня 2013 року в згоді на звільнення ОСОБА_3 з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з недоведеністю факту вчинення ним прогулу (а.с. 12-13 т. 1).

12 червня 2013 року первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Інтерпайп НТЗ» надала відмову в згоді на звільнення ОСОБА_3 з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з недоведеністю факту вчинення ним прогулу (а.с. 15-16, т.1).

Вищий виборний орган Незалежної профспілки гірників України - Рада голів Незалежної профспілки гірників України отримала письмове звернення товариства з проханням дати згоду на звільнення позивача 18 травня 2013 року, протягом п'ятнадцяти днів прийняла рішення про відмову надати згоду на звільнення та відправила його 1 червня 2013 року. Первинна профспілкова організація отримала відповідне звернення товариства 11 червня 2013 року, тобто після видання наказу про звільнення, що підтверджується матеріалами справи.

Із листа поштамту ЦПЗ № 1 від 27 червня 2013 року вбачається, що рекомендований лист № 790 на адресу первинної профспілкової організації прийнятий 30 травня 2013 року, а вручено 11 червня 2013 року ( а.с 14, т1).

Відповідачем не доведено отримання первинною профспілковою організацією письмового звернення відповідача про дачу згоди на звільнення 17 травня 2013 року, і не спростовано таке отримання 11 червня 2013 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недотримання товариством порядку отримання згоди на звільнення члена виборного профспілкового органу, що є підставою для його поновлення на роботі.

Посилання апеляційного суду на те, що повідомлення про надання згоди на звільнення первинній профспілковій організації було направлено 17 травня 2013 року не спростовує висновок суду першої інстанції, що на дату прийняття наказу про звільнення у відповідача були відсутні висновки первинної профспілкової організації та вищестоящого виборного органу цієї профспілки щодо дачі згоди на звільнення позивача. Апеляційним судом не встановлено та не мотивовано, що первинна профспілкова організація пропустила встановлені ст. 43 КЗпП України строки розгляду письмового повідомлення власника про розірвання трудового договору з позивачем, ураховуючи, що остання отримала відповідне повідомлення після винесення наказу про звільнення, а також порушення строків розгляду відповідного подання вищим виборним органом Незалежної профспілки гірників України - Ради голів Незалежної профспілки гірників України.

Із урахуванням установлених обставин справи висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, що є підставою для залишення в силі заочного рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 339 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року скасувати та залишити в силі заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: О.В. Кадєтова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник