АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4384/15 Головуючий 1 інстанції - Тордія Е.Н.
Справа № 637/219/15-ц Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія - спадкові
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П..,Коростійової В.І.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 20 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Шевченківської райдержадміністрації Харківської області, треті особи: Сподобівська сільська рада Шевченківського району Харківської області, ОСОБА_3, про поновлення строку для звернення до суду, визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, виділення земельної ділянки в натурі, зобов»язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

02 березня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про поновлення строку на звернення до суду, визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, виділення земельної ділянки в натурі, зобов'язання вчинити певні дії.

В обгрунтування свого позову пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Федорівка Шевченківського району Харківської області померла її бабуся ОСОБА_5. Після її смерті спадщину фактично прийняв її син, тобто батько позивача - ОСОБА_6, спільно проживаючи у спадковому будинку та фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, але спадщину після смерті своєї матері нотаріально не оформив. ІНФОРМАЦІЯ_2 року батько ОСОБА_6, помер. Батько залишив, заповіт яким все своє майно залишив їй - позивачу по справі. Нещодавно їй стало відомо, що її бабуся як член колгоспу «Вперед до комунізму», в подальшому AT «Дружба» Шевченківського району Харківської області мала право на одержання земельної частки (паю). До цього часу такої інформації не мав ані батько, ані вона. На час смерті баби вона була неповнолітньою, бабуся була похилого віку та не розповідала їй про земельний пай. Про порушене право вона дізналася лише в серпні 2014 року від родичів. Просила визнати за нею як спадкоємицею за законом після смерті батька право власності на частку ( пай), виділити їй земельну ділянку в натурі та зобов'язати Шевченківську районну державну адміністрацію видати розпорядження на виготовлення проектної документації проекту відводу земельної ділянки в натурі.

Представник Шевченківської районної державної адміністрації в судовому засіданні проти позову заперечувала, в обгрунування позовних вимог зазначила, що позивачем не зазначена поважна причини пропуску строку для звернення до суду. Враховуючи той факт, що після смерті ОСОБА_5 спадщину міг прийняти її син, тобто батько позивача, який мав всі необхідні права для отримання спадщини,посилання позивача про те ,що ні вона ні батько не знали про існування права на отримання сертифікату не може бути прийнято судом. Процес приватизації землі був оприлюднений у засобах масової інформації, про існування права на отримання сертифікату батько позивача міг дізнатися звернувшись з відповідним запитом до сільської ради але цього не зробив. Також відмітила, що батько позивача працював саме в колгоспі і не мав жодних перешкод для отримання відповідної інформації в колгоспі. За таких обставин прохала в позові відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи Сподбівської сільської ради проти задоволення позовних вимог не заперечував.

ОСОБА_7 позовні вимоги позивача прохав задовольнити, В судовому засіданні зазначив, що дійсно ані він, ані його сестра не знали про належне бабусі право на отримання сертифікату. Чому не звернулись раніше за визнання свого права пояснити не зміг.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 20 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_2 Визнати за ОСОБА_8 право на земельну частку (пай) розміром 8,05 га із земель колективної власності реформованого АТ «Дружба» на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду. Наголошує, що строк звернення до суду з метою визнання за нею права на земельну частку (пай) та отримання рішення суду, яке було б правовстановлюючим документом на земельну частку (пай) в звязку з неможливістю отримати сертифікат, нею не був пропущений, так як вона дізналася про порушення її права на отримання правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) лише 19.02.2015 року з листа Шевченківської районної державної адміністрації від 19.02.2015 № 02-28/364, яким їй було відмовлено у видачі сертифікату та рекомендовано звернутися до суду з метою встановлення права на земельну частку (пай). Видача свідоцтва про право на спадщину або отримання іншого документу (в тому числі і рішення суду), що посвідчує право на спадщину, спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Спадщина була нею прийнята і вона належить їй з моменту прийняття спадщини. Але для реалізації свого права власності на спадщину їй необхідний правовстановлюючий документ, який вона не може отримати в адміністративному порядку, а тому була змушена звернутися до суду. Вважає, що нею не порушені та не пропущені жодні строки на отримання документу на спадщину, яка вже їй належить з моменту прийняття спадщини і частина якої нею вже булла оформлена.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про день та місце розгляду справи у судове засідання апеляційного суду повторно не з»явилися. Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, судова колегія знаходить можливим розглянути справу у відсутності сторін, так як вони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Судова колегія вважає , що рішення районного суду винесено при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи; не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; висновки суду не відповідають обставинам справи; судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені позивачем причини пропуску строку позовної давності, саме необізнаність та відсутність коштів, не можна вважати поважними. Також суд врахував заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності та відмовив в задоволенні позовних вимог оскільки щодо вказаних вимог строк позовної давності сплинув.

Судова колегія не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, так як він не відповідає обставинам справи, вимогам закону та зібраним у справі доказам.

Матеріали справи свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, яка була бабусею позивачки ОСОБА_2.

Після її смерті спадщину фактично прийняв її син, батько позивачки ОСОБА_6, який був зареєстрований та постійно проживав на момент смерті разом з ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1, та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Зазначене вбачається з довідки Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 06.08.2014 року ( а. с. 31)

Правовстановлюючий документ на своє ім'я на належне йому спадкове майно після смерті матері ОСОБА_6 за життя не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року батько ОСОБА_6 помер.

За свого життя батько залишив заповіт, яким все своє майно заповідав позивачці по справі а. с. 9) .

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 21 червня 2012 року за ОСОБА_9 визнано право власності на земельну ділянку площею 5,0701 га в межах згідно з планом, з цільовим призначенням, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 за кадастровим номером земельної ділянки НОМЕР_2, виданого 18 грудня 2004 року Шевченківською райдержадміністрацією Харківської області в поряджку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року( а. с. 10,11).

Спадщина після смерті батька позивачем була прийнята та вона зареєструвала своє право на земельну ділянку № 83 з кадастровим № НОМЕР_2 площею 5,0701 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області.

З позовної заяви (а. с. 2-4), доповнень до неї ( а. с. 30,39) та апеляційної скарги ( а. с. 78-81) вбачається, що в 2014 році позивачу стало відомо, що її бабуся як член колгоспу «Вперед до комунізму», в подальшому АТ «Дружба» Шевченківського району Харківської області, мала право на земельну частку (пай) і вказане право входило до спадкової маси після смерті бабусі, а тому було прийнято батьком, а тепер таке право на земельну частку (пай) є складовою спадкової маси після смерті батька.

ОСОБА_5 до виходу на пенсію працювала в колгоспі «Вперед до комунізму», що об'єдналися разом з колгоспом «Ударна праця» на підставі рішення загальних зборів, протокол №5 від 25 червня 1969 року в колгосп «Дружба», рішенням зборів уповноважених, протокол №1 від 05 лютого 1991 року колгосп «Дружба» реорганізовано в агрофірму Дружба, яка стала правонаступником колгоспу. Рішенням зборів уповноважених, протокол №1 від 04 лютого 1993 року, агрофірму «Дружба» реформовано в АТ «Дружба», яке стало правонаступником агрофірми. В подальшому рішенням загальних зборів, протокол №2 від 03 червня 1998 року, акціонерне товариство колгоспу «Дружба» було реорганізоване в КСП «Дружба», яке стало правонаступником АТ колгоспу «Дружба» та на сьогодні у зв'язку з відсутністю правонаступників КСП «Дружба» фактично припинило свою діяльність, що підтверджується історичною довідкою виданою начальником архівного відділу Шевченківської районної державної адміністрації ( а. с. 17, 20, 21,23).

ОСОБА_5 вийшла на пенсію у 1977 році, як колгоспниця та данні про вихід з членів колгоспу в протоколах засідань правління та загальних зборів членів колгоспу відсутні.

Згідно листа відділу Держземагенства у Шевченківському районі Харківської області від 26.08.2014 № 1379 зазначено, що згідно книги записів державних актів на право колективної власності на землю від 19 січня 1996 року за №13 було зареєстровано та видано державний акт на право колективної власності на землю (серія НОМЕР_3 АТ колгоспу «Дружба»). Середній розмір земельної частки (паю) по АТ «Дружба» становить 8,05 умовних кадастрових гектара (в розрізі угідь: 6,19 рілля; 0,13 сіножаті; 1,65 пасовища; 0,08 багаторічні насадження) ( а. с. 23).

Крім того, зазначено, що ОСОБА_5 числиться в списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства АТ «Дружба» під №56 та записи про видачу їй сертифікату на право на земельну частку (пай) відсутні( а. с. 23).

Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

На підставі ст.ст. 3, 5, 6 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок (паїв), ст.ст. 6, 21, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки входить до компетенції голови районної державної адміністрації.

Згідно ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» земельний пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» ( абз 2)член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі землі у колективну власність, не може позбавити її права на земельну частку (пай).

При неможливості надати особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного відповідною місцевою радою під час передачі землі у колективну власність(абз.3 п. 24).

Згідно ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин), при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги в рівних частках є діти(у тому числі усиновлені), дружина(чоловік), батьки померлого.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що спадкодавець визнається таким, що прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння майном.

Зазначене свідчить, що батько позивачки ОСОБА_6, прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивачки ОСОБА_6 помер( а. с. 7) і після його смерті відкрилася спадщина на все спадкове майно, права та обов'язки, що належали йому на момент смерті, в тому числі і на право на спірну земельну частку (пай) після смерті матері.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

В пункті 208 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України вказано, що прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Тому прийнявши спадщину після смерті батька ОСОБА_6 у вигляді належної померлому земельної ділянки, вважається, що позивач прийняла всю спадщину, в тому числі і право на земельну частку (пай) належну йому після смерті матері.

Згідно з ч.З ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина 5 статті 1268 ЦК України встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Строк звернення до суду позивачем ОСОБА_2 не був пропущений, так як вона дізналася про порушення її права на отримання правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) лише 19.02.2015 року з листа Шевченківської районної державної адміністрації від 19.02.2015 № 02-28/364, яким їй було відмовлено у видачі сертифікату та рекомендовано звернутися до суду з метою встановлення права на земельну частку (пай). Зазначене підтверджується її поясненнями в суді першої інстанції та матеріалами справи( а. с. 25).

Видача свідоцтва про право на спадщину або отримання іншого документу (в тому числі і рішення суду), що посвідчує право на спадщину, спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

За таких обставин судова колегія знаходить, що позивачем не порушені та не пропущені строки на отримання свідоцтва про право на спадщину, яка їй належить з моменту прийняття спадщини і частина якої нею вже булла оформлена.

Позовні вимоги в частині виділення земельної ділянки в натурі ( на місцевості) із земель державного резервного фонду та зобов'язання видати розпорядження на виготовлення проектної документації проекту відводу можуть бути вирішені позивачем шляхом пред»явлення самостійного позову.

Виходячи з наведеного колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог .

Керуючись ст.ст. 303,304, п.2 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 317, 319, 323, 324 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 20 квітня 2015 року скасувати, постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) розміром 8,05 га із земель колективної власності реформованого АТ «Дружба» на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: