Справа № 337/2057/15-ц
Провадження №2/337/1016/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Сидорової М.В

при секретарі - Стафорової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (далі- ТОВ «Вердикт Фінанс») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, вказуючи, що 26.03.2007р. між АКІБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0701/0307/64-178.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 13 600,00 доларів США для придбання автомобіля та взяв на себе зобовязання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 25.03.2014 року зі сплатою 11,00% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Кредитним договором ОСОБА_1 передав в заставу АКІБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» автомобіль марки Chevrolet, модель AVEO SF69Y, номер кузова Y6DSF69YE7B128949, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АРС 015352 виданого РЕВ МРВ ДАІ №1,2 при УМВС України в Запорізькій області 23.03.2007 року. Обтяження на автомобіль було зареєстровано Банком. Згідно договору застави, вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складає 68 900,00грн.

Через неналежне виконання умов Договору у відповідача станом на 12.09.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 93 659,13 грн. з яких: заборгованість по основній сумі 60058,42 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 6314,26 грн., нараховані відсотки на дату подачі позову 10808,90 грн., пеня за несвоєчасно виконані зобовязання 11334,22грн., заборгованість за комісією на дату відступлення права вимоги 81,54 грн., заборгованість за комісією на дату подачі позову 3260,00 грн., 3% річних від простроченої суми 1801,79 грн.

Рішенням Позачергових Загальних Зборів Акціонерів від 15 жовтня 2007 року АКІБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» змінив своє найменування на Відкрите Акціонерне Товариство «СВЕДБАНК».

Рішенням Позачергових Загальних Зборів Акціонерів від 30 квітня 2009 року Відкрите Акціонерне Товариство «СВЕДБАНК» змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство «Сведбанк».

02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено Договір Факторингу №11, на підставі якого та відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про заставу», ч. 2 ст. 23 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшло право вимоги, що виникло з кредитних договорів, в тому числі з договору, яким забезпечено виконання зобовязання по кредитного договору №0701/0307/64-178 від 26.03.2007р.

Через неналежне виконання зобовязань відповідача, забезпечених заставою, ТОВ «Вердикт Фінанс» набуло право на задоволення своїх вимог за рахунок забезпеченого майна. Просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0701/0307/64-178 від 26.03.2007р. звернути стягнення на предмет застави, а саме, автомобіль марки Chevrolet, модель AVEO SF69Y, номер кузова Y6DSF69YE7B128949, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АРС 015352 виданого РЕВ МРВ ДАІ №1,2 при УМВС України в Запорізькій області 23.03.2007 року, шляхом продажу та укладення від імені ОСОБА_1 ТОВ «Вердикт Фінанс» договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, а також надати позивачу право підписувати від імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу автомобіля, витребувати у відповідача автомобіль і комплект ключів від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, реєстраційні номерні знаки та передати їх позивачу, надати йому право вчиняти від імені ОСОБА_1 всі дії, необхідні для зняття автомобіля з обліку.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що відповідач ОСОБА_1 не отримував жодних письмових повідомлень про відступлення права грошової вимоги Банком, з яким ним було укладено кредитний договір. Під час дії кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 змінив місце свого мешкання, про що повідомив ПАТ «Сведбанк» до укладання договору факторингу, однак повідомлення з вимогою надіслано ОСОБА_1 за адресою, яка зазначена в кредитному договорі, а не за фактичним місцем мешкання. Відповідач 14.02.2012 року звертався до ПАТ «Сведбанк» із вимогою про надання інформації про залишок своєї заборгованості, на що отримав відповідь від банку про те, що вже не є його клієнтом чи боржником, при цьому також не повідомив про відступлення права вимоги.

Таким чином вважає, що оскільки порушено умову щодо належного повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором, за яким він є позичальником, то позивач не набув права вимоги за цим кредитним договором.

Крім того вказав, що позивач невірно розрахував суму заборгованості за відсотками за користування кредитом, оскільки вона обрахована в національній валюті, в той час, коли кредитний договір було укладено в доларах США та підстав для переведення кредиту з іноземної валюти в національну у позивача не було.

В той же час пояснив, що позивач як фінансова установа має право без додаткових дозволів та ліцензій укладати договори факторингу та виступати фактором, але не має право на проведення валютних операцій, зокрема, нарахування процентів за користування кредитом у іноземній валюті, для чого повинен отримати індивідуальну чи генеральну ліцензію.

Крім того, представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності, пояснивши, що предметом договору факторингу №11 від 02.02.2012р. є наявна вимога та саме з цієї дати слід обчислювати строк позовної давності. Оскільки позивач звернувся до суду в квітні 2015 року, то трирічний строк сплинув, що є підставою для відмови в позові.

Вислухавши представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 10, ч.1 ст.11, ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України передбачено що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За приписами статей 58,59 ЦПК України належними визнаються докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 1050 цього ж Кодексу передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В силу застави, згідно зі ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч.1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про заставу» застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого зобов'язання.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Із аналізу зазначених норм матеріального права випливає, що застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, вона встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя і сама по собі є не зобов'язанням, а способом забезпечення вже існуючого зобов'язання.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Судом встановлено, що 26.03.2007р. між АКІБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0701/0307/64-178.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 13 600,00 дол. США для придбання автомобілю та взяв на себе зобовязання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 25.03.2014 року зі сплатою 11,00% річних за використання кредитом (а.с.14-20).

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Кредитним договором ОСОБА_1, відповідно до договору застави 0701/0307/64-178-Z-1 від 26.03.2007р., передав АКІБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» в заставу автомобіль марки Chevrolet, модель AVEO SF69Y, номер кузова Y6DSF69YE7B128949, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АРС 015352 виданого РЕВ МРВ ДАІ №1,2 при УМВС України в Запорізькій області 23.03.2007 року.

Згідно договору застави, вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складає 68 900,00грн. (а.с.24-27).

Укладення та підписання ОСОБА_1 кредитного договору та передання в заставу транспортного засобу, в судовому засіданні представником відповідача не заперечувалося.

Через неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобовязань за вказаним кредитним договором, у нього утворилась заборгованість.

Рішенням Позачергових Загальних Зборів Акціонерів від 15 жовтня 2007 року АКІБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» змінив своє найменування на Відкрите Акціонерне Товариство «СВЕДБАНК», рішенням Позачергових Загальних Зборів Акціонерів від 30 квітня 2009 року Відкрите Акціонерне Товариство «СВЕДБАНК» змінив своє найменування на Приватне акціонерне товариство «Сведбанк».

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. При цьому законом передбачена можливість передачі права вимоги кредитора в рамках цивільно-правових договорів, а також використання майнових прав як забезпечення виконання зобов'язань.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для її здійснення, що є доказами прав нового кредитора у зобов'язанні.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено Договір Факторингу №11 (а.с.126-137).

Відповідно до п.2.1, п.2.2 вказаного Договору, клієнт відступив Факторові свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження в розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, встановленому даним Договором. З моменту відступлення прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками щодо заборгованостей стають дійними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги фактору переходять всі повязані з ним права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Разом з відступленням права вимоги заборгованості, згідно з цим договором, клієнт відступає факторові права за договорами забезпечення, про що сторони одночасно підписують Договір про відступлення права вимоги за Договорами забезпечення. В день укладення Договору про відступлення прав за Договорами забезпечення - Клієнт, а саме Банк здійснює всі необхідні дії щодо реєстрації зміни особи заставодержателя та/або Іпотекодержателя в Держаному реєстрі іпотек, в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Як вбачається з п. 2.3. Договору факторингу №11 від 02.02.2012р., відступлення прав вимоги заборгованості відбувається в момент отримання по Акту прийому-передачі Реєстру заборгованості боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Складений, підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру заборгованостей, за формою, встановленою в Додатку №2 до цього договору, підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості.

З додатку 1 до Договору факторингу №11 від 02.02.2012 р., а саме реєстру заборгованостей боржників, вбачається передача ТОВ «Вердикт Фінанс» права вимоги заборгованостей до боржників на умовах, передбачених Договором факторингу №11 від 02.02.2012р., в тому числі, за кредитним договором укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 26.03.2007р. за №0701/0307/64-178 (а.с.138-178).

Факт переходу від Банку до ТОВ «Вердикт Фінанс» прав вимоги заборгованості по кредитному договору підтверджено Актом прийому-передачі Реєстру заборгованостей №02-08/1 від 02.08.2012р.

Згідно п. 2.4. Договору факторингу №11 від 02.02.2012р., перехід від клієнта до фактора прав вимоги за договорами забезпечення відбувається в момент укладення правочину щодо відступлення права вимоги за договорами забезпечення.

За даними Договору про відступлення прав за договором застави, наданого позивачем, такий договір між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено 02.02.2012 року (а.с.179-208).

Відповідно до п. 1.1 цього договору сторони домовилися, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 02.02.2012 року №11, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за договорами застави рухомого майна, які визначені цим договором. Згідно п. 1.2. цього договору первісний заставодержатель відступає новому заставодержателю права за договорами застави рухомого майна, перелік яких наведено у Додатку №1 до цього договору. В Додатку №1 зазначені дані про передачу прав вимоги за договором застави рухомого майна заставодавця ОСОБА_1

Таким чином, до ТОВ «Вердикт Фінанс» відповідно до укладеного договору факторингу №11 від 02.02.2012р. та договору про відступлення прав за договором застави №02-08/1 від 02.02.2012р., перейшло право вимоги заборгованості та право звернення на предмет застави в звязку з невиконанням зобовязань за укладени з ОСОБА_1 кредитним договором і договором застави.

Суд не погоджується з доводами відповідача та його представника, що не виконання ні банком, ні фактором вимог ст. 517 ЦК України, а саме неналежне повідомлення боржника про перехід до нового кредитора прав у зобов'язанні є підставою для відмови в позові.

Ст. 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ст. 1083 ЦК України, боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання обов'язку перед ним.

Згідно ст. 514 та ч.1 ст.516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом і заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно п. 2.5. Договору факторингу 11 від 02.02.2012 р., Банк зобов'язався протягом 5 робочих днів, наступних за розрахунковою датою та датою укладення правочину щодо відступлення Прав вимоги за Договорами, надіслати письмові повідомлення боржникам про відступлення Банком прав вимоги заборгованості та відповідно Права вимоги за Договорами забезпечення. При цьому, зобов'язання щодо відправки таких повідомлень було покладено на ПАТ «Сведбанк» без участі ТОВ «Вердикт Фінанс».

Матеріали справи не містять даних що Банком було направлено на адресу ОСОБА_1 зазначену у кредитному договорі, відповідного повідомлення про відступлення Банком прав вимоги заборгованості та відповідно Права вимоги за Договорами забезпечення на користь ТОВ «Вердикт Фінанс».

При цьому в матеріалах справи є дані про те, що ТОВ «Вердикт Фінанс» за вих. №8864864 від 01.07.2013 року надсилало на адресу відповідача ОСОБА_1, зазначену у кредитному договорі (м.Запоріжжя, вул.Українська, буд.2, гурт) вимоги про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №0701/0307/64-178 від 26.03.2007р., в якому, в тому числі, повідомило про відступлення прав вимоги за кредитним договором. Відправлення підтверджено списком згрупованих відправлень рекомендованих листів із відбитком печатки відділення Укрпошти (Київ, дирекція ОПП цех №1 від 05.07.2013р.) (а.с.44-48).

Даних про те, що зазначене повідомлення не було отримано ОСОБА_1, або повернулося на адресу відправника у зв'язку з закінченням строку зберігання, позивачем суду не надано.

При цьому суд не приймає доводи відповідача ОСОБА_1 та його представника про те, що він не проживав за даною адресою, Тому таке повідомлення є неналежним, оскільки при укладенні кредитного договору №0701/0307/64-178 від 26.03.2007 року (п. 10.9) сторони погодили між собою, що усі повідомлення за цим договором вважаються належним чином відправленими Банком, якщо вони направлені на адресу Позичальника, вказану нею у реквізитах цього Договору (тобто на адресу: м.Запоріжжя, вул.Українська, буд.2, гурт.30), або на адресу Позичальника, повідомлену відповідно з п.п. 5.1.6, п. 5.1. цього Договору.

Як вбачається з довідки адресно-довідкового сектору ДМСУ в Запорізькій області від 29.04.2015р., ОСОБА_1 в 2012 році був зареєстрований не за адресою, зазначеною в кредитному договорі, а за адресою: АДРЕСА_1 та знятий в 2012 році з реєстрації за вказаною адресою, з того часу реєстрації не має (а.с. 83).

Відповідачем ОСОБА_1 та його представником не надано належних та допустимих доказів щодо повідомлення ним ПАТ «Сведбанк» у порядку п.п. 5.1.6, п. 5.1. кредитного договору №0701/0307/64-178 від 26.03.2007 року про зміну місця проживання, а тому всі письмові повідомлення правомірно направлялися на адресу, зазначену у кредитному договорі.

Крм того, неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним.

Відповідач також не надав належних доказів виконання зобов'язання за кредитним договором на користь первісного кредитора.

Посилання представника відповідача на виписку ПАТ «Сведбанк» по спірному кредитному договору станом на 14.02.2012р., як на відсутність заборгованості за спірним кредитним договором перед Банком, судом відхиляються, оскільки надана виписка ПАТ «Сведбанк» по спірному кредитному договору станом на 14.02.2012р., не є належним та допустимим доказом, оскільки по-перше, не засвідчена належним чином, по-друге, датована 14.02.2012р. та відповідач ОСОБА_1 в своїх письмових запереченнях вказує на те, що на цей час Банк повідомив йому, що він вже не є його клієнтом чи боржником (а.с.104-106).

Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зміни у відомостях про зареєстроване обтяження підлягають реєстрації у встановленому законом порядку, якщо вони стосуються, зокрема, зміни обтяжувала внаслідок відступлення прав за правочином.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжував, зобовязаний надіслати боржнику письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобовязань. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити вимогу до боржника виконати порушене зобовязання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження ті інш.

Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобовязання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається виконанням і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобовязаний на вимогу обтяжувала негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувала.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобовязаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження (ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), яким підтверджується виконання ТОВ «Вердикт Фінанс» вимог ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», вбачається, що ТОВ «Вердикт Фінанс» 14.08.2013 р. зареєстровано звернення стягнення на предмет застави на підставі договору відступлення прав за договором застави №951 від 02.02.2012р. (а.с.32-35).

05.07.2013 року ОСОБА_1 за адресою, зазначеною в кредитному договорі та договорі застави направлено повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язанням із вимогою погасити борг сплатою усієї суми достроково або у визначеному законом порядку передати предмет застави у володіння ТОВ «Вердикт Фінанс» (а.с.44-48).

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Результат аналізу наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 06 березня 2013 року в справі № 6-10цс13.

Умовами кредитно-заставного договору сторони передбачили такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж заставодержателем предмета застави третій особі-покупцю шляхом укладення договору купівлі-продажу від імені заставодавця (п.15.1 договору застави).

Таким чином, доводи представника відповідача, що вимога позивача про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля від імені відповідача ТОВ «Вердикт Фінанс» за договором купівлі-продажу з іншою особою-покупецем, не відповідає способу захисту прав, передбачених ст.16 ЦК України, є безпідставними.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;

опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;

заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону;

пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;

початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Відповідно ст. 30 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжував має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобовязанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь якій особі покупцю або на публічних торгах. Договір купівлі продажу предмета забезпечувального обтяження укладається від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно.

Щодо пропуску позивачем строку позовної давності, заявленої представником відповідача під час судового розгляду, суд виходить з наступного.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України). Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Згідно вимог ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно вимог ч.1, ч.3 ст. 264 ЦК України, пребіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давност починається заново. Час, що инув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За положеннями ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору №0701/0307/64-178 від 26.03.2007р. (п.3.1, п.3.3 кредитного договору) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені графіком погашення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами першого числа кожного місяця, а процентів - кожного місяця з 1 по 10 число, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Останній платіж, згідно графіку погашення кредиту відповідач мав сплатити 26.03.2014 року, чого зроблено не було.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем станом на 12.09.2013р. вбачається, що ОСОБА_1 27.02.2012р. здійснив останній платіж по кредитному договору. В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 належними доказами не спостовувував вказаний факт. Твердження представника відповідача про те, що даний платіж, не був вчинений відповідачем, не були доведені в ході розгляду справи.

Отже, у даному випадку, на підставі ст. 264 ЦК України, відбулось переривання строку позовної давності і з 27.02.2012р. перебіг трирічного строку позовної давності почався заново.

Позов ТОВ «Вердикт Фінанс» пред'явлено 21 квітня 2015 року.

Таким чином, заборгованість повинна розраховуватись з урахування трирічного строку позовної давності з 21.04.2012 року, в даному випадку розглядаючи справу в межах заявлених вимог за період з 21.04.2012р. по 12.09.2013р.

Розрахунок заборгованості за період до 21.04.2012 року проведений поза межами строку позовної давності, і вказана заборгованість не може включатися до суми заборгованості при вирішення питання про звернення стягнення на предмет застави.

Так, за період з 21.04.2012р. по 12.09.2013р. заборгованість за тілом кредиту складає 60058,42 грн., заборгованість за відсотками - 9359,15 грн. (183,51 грн. (за період з 21.04.2012 по 30.04.2012р. з розрахунку 550,54 коп. / 30 днів х 10 днів) + 9175,64 грн. (за період з 01.05.2012р. по 12.09.2013р.)), заборгованість за комісією 2825,33 грн. (54,33 грн. за період з 21.04.2012 по 30.04.2012р. з розрахунку 163,00грн. / 30 днів х 10 днів) + 2771,00 грн. (за період з 01.05.2012р. по 12.09.2013р.)).

Відповідно до ст.625 ЦК України позивачем нараховано 3% річних на заборгованість по тілу кредиту за період з 13.09.2012р. по 12.09.2013р., яка становить 1801,79 грн. і на думку суду також підлягає включенню до розрахунку загальної суми заборгованості по кредитному договору.

Таким чином, заборгованість відповідача по кредитному договору становить 74044,69 грн.

При визначенні заборгованості по кредитному договору суд приймає за основу наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с. 36-43), який відповідачем та його представником не спростований наданим іншим альтернативним розрахунком.

По вимогам про стягнення пені ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено спеціальний строк позовної давності в один рік. Отже, пеня могла бути стягнена за період 1 рік за період з 21.04.2014р. (день надходження позовної заяви). Однак, пеня розрахована за період з 02.02.2012р. по 12.09.2013р., отже позов в цій частині подано з порушенням строку спеціальної позовної давності.

Таким чином розрахунок заборгованості із включення до неї пені за заявлений період є безпідставним.

Оскільки суд прийшов до висновку, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу становить 74044,69 грн., саме в рахунок погашення цієї суми повинно бути проведено звернення стягнення на предмет застави, яким згідно з договором застави є автомобільмарки Chevrolet, модель AVEO SF69Y, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить відповідачу на праві власності.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що ТОВ «Вердикт Фінанс» неправомірно провів нарахування заборгованості по відсотках, оскільки такі доводи суперечать положенням ст.514 ЦК України, відповідно до якої до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а іншого в договорі факторингу не передбачено.

Вирішуючи спір, суд враховує, що ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а в даному випадку між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір відступлення права вимоги, а тому доводи представника відповідача про відсутність правових підстав для нарахування процентів за користування кредитом є безпідставними.

Крім того, суд враховує, що нарахування процентів в національній валюті не суперечить вимогам діючого законодавства.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача до боржника - відповідача про звернення стягнення на предмет застави, що виступає забезпеченням за кредитним договором №0701/0307/64-178, права вимоги за яким передано ТОВ «Вердикт Фінанс», але із зазначенням розміру заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності із зазначення у судовому рішенні всіх складових грошової вимоги і початкової ціни продажу.

Щодо початкової ціни продажу предмета застави, суд вважає за можливе визначити її у відповідності з роз'ясненнями, викладеними у п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме: початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Крім того, при ухваленні рішення, суд враховує, що перед укладанням Договору купівлі-продажу транспортний засіб необхідно зняти з обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, у предоставленні автомобіля для огляду та у здачі номерних знаків, що передбачено статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» та п.п. 40,42 (абз.1, абз.6) «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388 (далі Порядок).

Згідно із Положенням про Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, затвердженим Наказом МВС України №72 від 30 січня 2013 року, Центри здійснюють зняття з обліку транспортних засобів у відповідності до вказаного Порядку.

Відповідно до п.2 Порядку, він є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Згідно до п.40 Порядку, зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника або рішення суду. Такий огляд оформляється відповідним актом.

Вказаним Порядком не передбачено право заставодавця знімати заставлений автомобіль з обліку та право вчиняти усі необхідні для цього дії.

З Порядку вбачається, що реалізувати права власника може лише уповноважена особа.

Через відсутність повноважень на зняття автомобіля з обліку позивач не має можливості реалізувати своє право на продаж заставленого автомобіля, в зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих Договором або актами цивільного законодавства.

Крім того, з п.42 (абз.1) Порядку, вбачається, що при знятті автомобіля з обліку у Центрі вимагається пред'явити свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для відтворення на ньому відмітки про зняття з обліку.

В разі випадкової втрати свідоцтва самим позивачем або через його викрадення чи утримання (або втрату) свідоцтва відповідачем, позивач не матиме змоги реалізувати своє право на продаж та пред'явити свідоцтво до Центру у передбаченому Порядку.

Крім цього, через відсутність у володінні позивача автомобіля з усіма приналежностями до нього, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на продаж та передати автомобіль покупцю (разом з комплектом ключів та технічним паспортом) на виконання вимог ст.655, ч.2 ст.662 ЦК України, а номерні знаки здати до підрозділу ДАІ на виконання вимог п.40 вказаного Порядку.

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність покупцеві, а покупець приймає майно і зобов'язується сплатити грошову суму за нього.

Відповідно до ч.2 ст. 662 ЦК України, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосується товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.40 (абз.6) Порядку, під час зняття з обліку транспортних засобів номерні знаки здаються.

Таким чином, з метою захисту права на продаж, яке виникло у позивача, необхідно витребувати автомобіль з усіма його при належностями (комплектом ключів, технічним паспортом та номерними знаками) для передачі їх у володіння Позивача.

Крім того, вимога про витребування автомобіля від відповідача ґрунтується на підставі ст.ст.27, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Так, на адресу відповідача позивачем було направлено лист, у якому вимагалось виконати порушене зобов'язання або передати у володіння позивача заставлений автомобіль для його реалізації разом із довіреністю на право підпису та зняття автомобіля з обліку та усіма приналежностями до автомобіля: комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та номерними знаками (копія листа додається).

Однак, вимоги позивача відповідачем добровільно не виконано.

Також суд вважає за необхідне у відповідності до п.1.4. «Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них», затвердженої Наказом МВС від 11 серпня 2010 №379, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2011 року за №123/18861 надати позивачу повноваження вчиняти дії, необхідні для зняття автомобіля з обліку саме за місцем вимоги, (без зазначення одного конкретного Центру з надання послуг).

Відповідно до п.1.4. вказаної Інструкції, зняття з обліку транспортних засобів, що належать фізичним особам, здійснюються за місцем звернення власника або його уповноваженої особи незалежно від місця реєстрації (проживання) власника.

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору пропорційно задоволених вимог в сумі 740,44 грн.

Повний тест рішення виготовлено 23.10.2015р.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 253, 258, 261, 262, 264, 266, 267, 512, 514, 516, 517, 554, 526, 530, 572, 589, 611, 625, 1050, 1054, 1077, 1083 ЦК України, Законом України «Про заставу», Законом Україеи «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, ст. ст. 5, 8, 10, 11, 57-60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки Chevrolet, модель AVEO SF69Y, номер кузова Y6DSF69YE7B128949, державний реєстраційний номер - АР 5002 АТ, який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АРС 015352 виданого РЕВ МРВ ДАІ №1,2 при УМВС України в Запорізькій області 23.03.2007 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0701/0307/64-178 від 26.03.2007 року в загальній сумі 74044,69 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 60058,42 грн., заборгованість за відсотками - 9359,15 грн., заборгованість за комісією - 2825,33 грн., три проценти річних - 1801,79 грн., шляхом укладення Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт - Фінанс» від імені ОСОБА_1 договору купівлі - продажу вказаного автомобіля з іншою особою - покупцем за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності /незалежним експертом на момент укладання договору, з наданням права Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (в особі його уповноваженого представника) підписувати від імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладання з іншою особою покупцем.

Витребувати у ОСОБА_1 автомобіль марки Chevrolet, модель AVEO SF69Y, номер кузова Y6DSF69YE7B128949, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АРС 015352 виданого РЕВ МРВ ДАІ №1,2 при УМВС України в Запорізькій області 23.03.2007 року, комплект ключів від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, номерні знаки АР 5002 АТ та передати витребуване майно у володіння Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс».

Надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (в особі його уповноваженого представника) право (повноваження) вчиняти від імені ОСОБА_1 усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, в тому числі повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акту огляду вказаного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв, на пред'явлення вказаного автомобіля для огляду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженною відповідальністю «Вердикт Фінанс» в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору 740,44 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.В.Сидорова

23.10.2015