АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року у справі за заявою Кредитної спілки «Українська кредитно-фінансова група» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року представник КС "Українська кредитно-фінансова група" звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації виробничих підприємств "Бона Деа" у справі за позовом Кредитної спілки "Українська кредитно-фінансова група" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року заяву задоволено та ухвалено видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації виробничих підприємств "Бона Деа" від 14.05.2014р. в справі за позовом Кредитної спілки "Українська кредитно-фінансова група" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 23 776 грн. 83 коп.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу скасувати та постановити нову, про відмову у задоволенні заяви.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог,вказувала, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що третейська угода не відповідає вимогам ч.5 ст.12 Закону України «Про третейські суди», а тому є недійсною в силу положень ч.7 ст.12 вказаного Закону.

Крім того, на думку апелянта, суд повинен був відмовити в заяві щі і на тій підставі, що склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону, оскільки вона не давала згоду на розгляд справи саме суддею Морозовим О.В., а матеріали справи не містять доказів того, що він мав право розглядати спір, відповідно до регламенту третейського суду.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності осіб, які не з'явилися.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Справа № 754/7709/14
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10860/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Мальченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Колегією суддів встановлено, що 24 жовтня 2008 року між Кредитною спілкою "Українська кредитно-фінансова група" до ОСОБА_1 укладено кредитний договір. (а.с 5-7)

Пунктами 7.1,7.2 кредитного договору передбачено, що усі спори, що виникають з цього Договору або пов'язані із ним, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами.

Якщо відповідний спір не можливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в постійно діючому третейському суді відповідно до його регламенту.

14 травня 2014 року суддя Постійно діючого Третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа» ОСОБА_4 ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки "Українська кредитно-фінансова група" суми заборгованості у розмірі 23 776 грн. 83 коп. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.4)

В травні 2014 року представник КС "Українська кредитно-фінансова група" звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання вказаного рішення. (а.с.2)

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відсутні підстави для відмови у видачі виконавчого листа, передбачені ст. 389-10 ЦПК України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що третейська угода не відповідає вимогам ч.5 ст.12 Закону України «Про третейські суди», а тому є недійсною в силу положень ч.7 ст.12 вказаного Закону, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Колегією суддів встановлено, що третейська угода між сторонами укладене у вигляді третейського застереження в кредитному договорі від 24 жовтня 2008 року, що робить її частиною договору.

Вказаний договір укладено в письмовій формі, містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження (проживання), місце і дату укладання, посилання, що усі спори пов'язані з договором, які не можливо вирішити шляхом переговорів, вирішуються в постійно діючому третейському суді відповідно до його регламенту.

Тобто, третейське застереження укладене, між сторонами, повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про третейські суди», а тому вказані доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи апеляційної скарги про те, що склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону, оскільки вона не давала згоду на розгляд справи саме суддею Морозовим О.В., а матеріали справи не містять доказів того, що він мав право розглядати спір, відповідно до регламенту третейського суду.

Згідно ч. 9 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 16 Закону, склад третейського суду формується шляхом призначення чи обрання третейських суддів (третейського судді). Третейський суд може розглядати справи в складі одного третейського судді або в будь-якій непарній кількості третейських суддів.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 17 Закону, формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду.

Формування складу третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в порядку, погодженому сторонами.

Так, пунктом 7.2 кредитного договору між сторонами погоджено, що спір, який не можливо вирішити шляхом переговорів, вирішується в постійно діючому третейському суді відповідно до його регламенту.

Враховуючи вказане, згоди відповідача на розгляд даної справи суддею Морозовим О.В. не було потрібно, склад третейського суду, за домовленістю сторін та вимогам Закону, був сформований у відповідності до регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації виробничих підприємств «Бона Деа».

Відповідно до положень ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апелянтом не надано доказів, а судом не встановлено, що склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону.

Таким чином, вказані доводи висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції не впливають.

Інших доводів щодо неправильності вирішення судом питання, апеляційна скарга не містить.

Отже, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п.1 ч.2 ст. 307, ст.ст. 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді