РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/6756/15-ц

пр. № 2/759/3651/15

02 червня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Ніколенку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в квітні 2015 року заявив позов до ОСОБА_2, за яким просив стягнути з останньої на свою користь 5870484,50 грн. боргу, що виник з договору позики, та 230155,16 грн. трьох відсотків річних від суми боргу, а всього 6100639,66 грн.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем договору.

Представник позивача адвокат Йосипенко С.О. в судовому засіданні на вимогах позову наполягала, пославшись на доводи та підстави викладені в позовній заяві.

ОСОБА_2 в суд не з'явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась за останнім відомим місцем реєстрації, про причини неявки не повідомила.

Оскільки, у справі достатньо доказів про права і обов'язки сторін, суд вважає за можливе постановити заочне рішення. Представник позивача проти такого порядку розгляду справи не заперечував.

Судом встановлено таке.

ОСОБА_2 відповідно до розписки від 26.03.2013 року отримала від ОСОБА_1 263842 доларів США, які зобов'язався повернути до 31.12.2013 року.

Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно ч.2 ст. 1046 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку, що між сторонами в 2013 році був укладений договір позики.

Статтею 1049 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Наявність у позивача боргової розписки, на думку суду, вказує на те, що зобов'язання відповідачем не виконано.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 263842 доларів США., що за курсом НБУ станом на час розгляду справи складає 5561789,36 грн. (263842 *21,08).

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Останньою нормою передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, індекс інфляції може бути нарахований лише на боргові зобов'язання визначені в національній валюті, тому, що індекс інфляції за визначенням ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які придбає населення для невиробничого споживання, а розрахунки населення за придбані товари і послуги в Україні здійснюється в національній валюті.

Оскільки, в даному випадку боргові зобов'язання сторони визначили в іноземній валюті, і відповідальність за прострочення боргових зобов'язань не передбачили, то відповідач за обставин справи, має виплати позивачу три відсотки річних нарахованих на суму боргу, а саме 236337,95 грн. (263842 доларів США х 3% х 517 (всього прострочених днів за період з 01.01.2014р. по 02.06.2015р.): 365 (кількість днів у році) х 21,08 (курс НБУ станом на час розгляду справи)).

Отже, позов може бути задоволено частково в сумі 5798127 грн. 31 коп.

За такого рішення, судові витрати у справі відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, мають бути розподілені між сторонами пропорційно задоволеної частки вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_2) 5798127 грн. 31 коп. боргу, та 3472 грн. 81 коп. судового збору, а всього 5801600 (п'ять мільйонів вісімсот одна тисяча шістсот) грн. 12 коп.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий М.Ф. Сенько