Справа №589/3640/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сінгур В. О.
Номер провадження 22-ц/788/1855/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних,

в с т а н о в и л а:

30 липня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, мотивуючи вимоги тим, що вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у справі № 589/3522/14-к з ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди на його користь стягнуто 10 000 грн., на користь його сина ОСОБА_4 - 40 000 грн.

19 серпня 2014 року на виконання вироку були видані виконавчі листи, які були направлені до відділу ДВС Шосткинського міськрайонного управління юстиції. 27 серпня 2015 року були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №44525827 та ВП №44525801, встановлений строк для добровільного виконання 7 днів , тобто до 04 вересня 2014 року.

Відповідач в установлений строк суми боргу не сплатив, сплачував частинами на протязі 8 місяців, а саме: на користь ОСОБА_3 05 вересня 2014 року - 25 грн.; 04 листопада 2014 року - 200 грн.; 17 грудня 2014 року - 200 грн.; 12 січня 2015 року - 200 грн.; 26 лютого 2015 року - 200 грн.; 31 березня 2015 року - 200 грн.; 27 квітня 2015 року - 200 грн.; 18 травня 2015 року - 8775 грн.; на користь ОСОБА_4 08 жовтня 2014 року - 200 грн.; 04 листопада 2014 року - 800 грн.; 17 грудня 2014 року - 800 грн.; 12 січня 2015 року - 800 грн.; 17 січня 2015 року - 18,35 грн.; 27 лютого 2015 року - 800 грн.; 31 березня 2015 року - 800 грн.; 27 квітня 2015 року - 800 грн.; 18 травня 2015 року - 34 181,65 грн.; 20 травня 2015 року - 803 грн.

Відділом ДВС Шосткинського міськрайонного управління юстиції 22 травня 2015 року винесені постанови про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з повною сплатою боргу.

Посилався на положення п. 3 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509, ч. 1 ст. 612, ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно яких підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначав, що відповідач вважається таким, що прострочив зобов'язання, з моменту закінчення строку, наданого для добровільного виконання вироку суду - 04 вересня 2014 року, наданого постановами державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27 серпня 2014 року, і з цієї дати мають нараховуватись індекс інфляції та відсотки за прострочення виконання зобов'язання.

Пославшись на проведений ним відповідний розрахунок спірних сум, позивач просив стягнути з відповідача за період прострочення сплати боргу: суму інфляційних нарахувань на свою користь - 5088,16 грн., на користь сина ОСОБА_4 - 20 295,30 грн., 3% річних від простроченої суми на свою користь - 199,64 грн., на користь ОСОБА_4 - 796,48 грн.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якого діє ОСОБА_3, про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує, зокрема, що після постановлення вироку у справі, деліктні правовідносини, що виникли між потерпілими та засудженим щодо відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, трансформується у зобов'язальні правовідносини. Зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак є грошовим зобов'язанням і у зв'язку з його порушенням боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора, відповідно до ст. 625 ЦК України, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначає, що суд, відмовляючи в задоволенні позову, не врахував правову позицію Верховного Суду України з зазначеного питання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, які заперечують проти скарги та вважають рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в між сторонами існують деліктні, а не договірні зобов'язання, з рiшення суду зобов'язальнi правовiдносини не виникають. Вони виникають з актiв цивiльного законодавства, про що зазначено в ст. 11 ЦК України, оскільки рiшення суду лише пiдтверджує наявнiсть чи вiдсутнiсть правовiдносин i вносить у них яснiсть та визначенiсть. Відшкодування шкоди - це вiдповiдальнiсть, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повиннi нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є вiдповiдальнiстю. Нарахування процентiв на суму шкоди є фактично подвiйною мiрою відповідальності. Крім того, позивач, заявляючи позов в кримінальному провадженні, використав способи захисту порушеного права шляхом відшкодування шкоди.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_3 (а.с.16).

Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 липня 2014 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, йому призначене покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, і на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з визначенням іспитового строку - один рік шість місяців.

Цивільний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 10 000 грн. та на користь ОСОБА_4 40 000 грн. (а.с.3).

Постановами державного виконавця відділу ДВС Шосткинського міськрайонного управління юстиції від 27 серпня 2014 року відкриті виконавчі провадження ВП № 44525827 і ВП 44525801 за виконавчими листами №589/3522/14-к, виданими 19 серпня 2014 року, про стягнення на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. на користь ОСОБА_3 та 40 000 грн. на користь ОСОБА_4 Боржникові був наданий семиденний строк для добровільного виконання вироку суду у частині відшкодування моральної шкоди стягувачам (а.с. 4, 5).

З наданих позивачем копій платіжних документів вбачається, що відповідач на відшкодування стягувачам моральної шкоди сплатив на користь ОСОБА_3 05 вересня 2014 року - 25 грн.; 04 листопада 2014 року - 200 грн.; 17 грудня 2014 року - 200 грн.; 12 січня 2015 року - 200 грн.; 26 лютого 2015 року - 200 грн.; 31 березня 2015 року - 200 грн.; 27 квітня 2015 року - 200 грн.; 18 травня 2015 року - 8775 грн.; на користь його сина ОСОБА_4 08 жовтня 2014 року - 200 грн.; 04 листопада 2014 року - 800 грн.; 17 грудня 2014 року - 800 грн.; 12 січня 2015 року - 800 грн.; 17 січня 2015 року - 18,35 грн.; 27 лютого 2015 року - 800 грн.; 31 березня 2015 року - 800 грн.; 27 квітня 2015 року - 800 грн.; 18 травня 2015 року - 34 181,65 грн.; 20 травня 2015 року - 803 грн. (а.с.6 - 10).

Вказані суми і дати їх виплат вірно відображені в наведеному позивачем розрахунку ціни позову обох позивачів (а.с. 13-14).

Постановами державного виконавця від 22 травня 2015 року закінчені виконавчі провадження в зв'язку з повним виконанням вироку суду в частині відшкодування стягувачам моральної шкоди .

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ч. 1 ст. 304 ЦПК України передбачає, що справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України встановлюють принцип диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд не врахував, що після набрання законної сили вироком суду в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, у відповідача виникло перед позивачами грошове зобов'язання, за порушення якого настає відповідальність, передбачена законом.

Суд не врахував правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-113цс14 від 1 жовтня 2014 року, згідно якої відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням.

Верховний Суд України у вказаній постанові зазначив, що зобов'язання, які виникли на підставі вироку суду в частині задоволення цивільного позову про відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди, зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.

За змістом статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є помилковим.

Посилання суду на те, що на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, є помилковим, оскільки ст. 625 ЦК України передбачає стягнення 3% річних як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а не як процентів за користування чужими коштами при договірних зобов'язаннях.

Відповідач не спростував відомості, надані позивачем про дати та суми здійснених ним платежів на користь кожного з стягувачів, які підтверджуються наданими позивачем квитанціями та наведені в здійснених ним розрахунках ціни позову.

Початком виникнення у нього обов'язку по сплаті стягнених на користь позивачів коштів позивач визначив 4 вересня 2014 року - з моменту закінчення семиденного строку, наданого державним виконавцем для добровільного виконання вироку суду в цій частині, що відповідач не заперечив.

Проте колегія суддів не може погодитись з розрахунком боргу відповідача, проведеним позивачем, оскільки при його проведенні позивач застосував невірний порядок, нараховуючи суму спірних стягнень не на прострочену суму платежів та період їх прострочення, а на кожну сплачену суму платежів, з врахуванням строків їх проведення, що не передбачено вимогами закону.

Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, відповідно до ст. 11 ЦПК України, колегія суддів враховує, що позивач не просив стягнути на свою користь 3% річних за прострочення сплати коштів на його користь за період з 4 по 5 вересня 2014 року та інфляційні втрати на несплачені 25 гр. з 4 по 5 вересня 2014 року (а.с.14).

Розрахунок сум 3% річних, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_4 є таким:

з 4 вересня по 8 жовтня 2014 року 40000 гр. х 0,03 : 365 днів х 34 дні = 11, 78 гр.

з 9 жовтня по 4 листопад 2014 року (40000 гр. - 200 гр.) х 0,03 : 365 днів х 27 днів = 88,32 гр.

з 5 листопада по 17 грудня 2014 року (39800 гр. - 800 гр.) х 0,03 гр. : 365 днів х 43 дні =137,84 гр.

з 18 грудня 2014 року по 12 січня 2015 року (39000гр.-800 гр.)х 0,03: 365 днів х 26 днів = 81,63 гр.

з 13 січня по 27 лютого 2015 року (38200 гр. - 818,35 гр.) х 0,03 : 365 днів х 46 днів = 141, 33 гр.

з 28 лютого по 31 березня 2015 року (37381,65 гр. - 800 гр.) х 0,03 :365 днів х 32 дні = 96, 21 гр.

з 1 по 27 квітня 2015 року (36581,65 гр.- 800 гр.) х 0,03 :365 днів х27 днів + 79,41 гр.,

з 28 квітня по 18 травня 2015 року (35781,65 гр. -34181,65 гр.) х 0,03 : 365 днів х21 день = 60,38 гр.

з 19 по 20 травня 2015 року (34981,65 гр.- 34181,65 гр.) х 0,03 :365 днів х 2 = 0, 13 гр.

Разом вказана сума складає 799, 07 гр.

Розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_4 з вказаний період, складає:

вересень 2014 року 40000 гр.х1,0290 - 40000 гр. = 1160 гр.

жовтень 2014 року 39800 гр. х 1,024 - 39800 гр. = 955, 2 гр.

листопад 2014 року 39000 гр. х 1, 019 - 39000 гр. = 741 гр.

грудень 2014 року 38200 гр. х 1,03 - 38200 гр. =1146 гр.

січень 2015 року 37381,65 гр. х 1,031 - 37 381, 65 гр. = 1158,83 гр.

лютий 2015 року 36581, 65 гр. х 1,053 - 36581,65 гр. =1938,83 гр.

березень 2015 року 35781, 65 гр. х 1,108 - 35781,65 = 3864,42 гр.

квітень 2015 року 34981,65 гр. х 1,14 - 34981,65 гр. = 4897, 43 гр.

Всього інфляційні втрати на користь ОСОБА_4 складають 15861,71 гр.

На користь ОСОБА_3 підлягають стягненню 3% річних:

з 5 вересня по 4 листопада 2014 року (10000 гр. - 25 гр.) х 0,03 :365 днів х 60 днів = 49,19 гр.

з 5 листопада по 17 грудня 2014 року (9975 гр. - 200 гр. ) х 0,03 :365 днів х 43 дні=34,55 гр.

з 18 грудня 2014 року по 12 січня 2015 року (9775 гр.-200 гр.) х 0, 03 :365 днів х26 днів = 20,46 гр.

з 13 січня по 26 лютого 2015 року (9575 гр. - 200 гр.)х 0,03 :365 днів х 45 днів =34,67 гр.

з 27 лютого по 31 березня 2015 року (9375 гр. - 200 гр.) х 0, 03 :365 днів х33 дні = 24, 89 гр.

з 1 по 27 квітня 2015 року (9175 гр. - 200 гр.) х 0, 03 :365 днів х 27 днів = 19, 92 гр.

з 28 квітня 2015 по 18 травня 2015 року (8975 гр. - 200 гр.)х 0,03 :365 днів х 21 день = 15,15 гр.

Всього на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 3% річних в сумі 199, 72 гр.

Розмір інфляційних втрат на користь ОСОБА_3 складає:

Вересень - жовтень 2014 року (10000 гр. - 25 гр.) х 1,053696 = 535,62 гр.

листопад 2014 року 9775 гр. х 1,019 - 9775 гр. = 185,73 гр.

грудень 2014 року 9575, х1,03 - 9575 гр. = 287,25 гр.

січень 2015 року 9375 гр. х1,031 - 9375 гр. = 290,63 гр.

лютий 2015 року 9175 гр. х 1,03 гр. - 9175 гр. = 486,28 гр.

березень 2015 року 8975 гр. х1,108 -8975 гр. = 969,3 гр.

квітень 2015 року 8775 гр. х 1,14 - 8775 гр. = 1228, 5 гр., що разом становить 3983, 312 гр.

Таким чином, на підставі вищенаведеного рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Заперечення відповідача на апеляційну скаргу з тих підстав, що він одночасно не міг сплатити суму, визначену вироком суду, та про те, що він має незначний дохід, не грунтуються на вимогах закону.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 267,96 гр., передбаченому п/п 6 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», згідно якого ставка судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; невідповідність висновків суду обставинам справи, норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3, заявлений в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 3% річних в сумі 198,83 гр. і інфляційні втрати в сумі 3983,31 гр.

Стягнути з ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4 3% річних в сумі 799,07 гр. і інфляційні втрати в сумі 15861,71 гр.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 в іншій частині.

Стягнути з ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в доход держави судовий збір в сумі 267,96 гр., рахунок 0002, МФО 837013, , отримувач УК у м. Сумах (м. Суми), 22030001, банк отримувача ГУДКСУ у Сумській області.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -