Справа № 369/6115/15-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/5492/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 23 24.09.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Білоконь О.В.,

суддів: Антоненко В.І., Голуб С.А.,

при секретарі Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2015 року за позовом комунального підприємства Житомирської міської ради "Житомиртеплокомуненерго" до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення,-

встановила:

У червні 2015 року комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради звернулось до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на таке.

Позивач надає комунальні послуги до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, співвласником якої є відповідач.

Відповідач не сплачує за отримані послуги, тому, з урахуванням уточнення розміру позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача за період з 01 жовтня 2009 року по 04 липня 2015 року у сумі 9782 грн. 39 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 9 782 грн. 39 коп. тасудовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він не споживав надані комунальні послуги через постійне місце проживання у Київській області, на що суд не звернув уваги і безпідставно стягнув з нього усю суму заборгованості не взявши до уваги той факт, що не він один є співвласником квартири, до якої надано комунальні послуги, крім того, по квартирі особові рахунки розділені.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам закону судове рішення відповідає не в повному обсязі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку із несплатою послуг з теплопостачання квартири АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2009 року по 04 липня 2015 року утворився борг за послуги з централізованого опалення у сумі 9 782,39 грн., що підтверджено обігово-сальдовою відомістю з особового рахунку споживача.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів апеляційної інстанції з таких підстав.

Згідно з вимогами п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України (стаття 526 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надає послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води до квартири АДРЕСА_1

З таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини, відповідно до яких КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради зобов»язався надавати послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а мешканці вказаної вище квартири - повинні своєчасно їх оплачувати за діючими тарифами.

Оскільки позивач надавав послуги, а відповідач їх не оплачував, то висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача вартості отриманих комунальних послуг ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції в частині стягнення усієї суми заборгованості за послуги централізованого опалення лише з ОСОБА_2 не ґрунтується на положеннях чинного законодавства з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 13 Конституції України власність зобов'язує, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов»язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів ( обов»язкових платежів) а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов»язаннями, пов»язаними із спільним майном.

Відповідно до копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно власниками вищезазначеної квартири є ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ( по 1/5 частині кожен), та неповнолітній син відповідача - ОСОБА_5, якому належить 2/5 частини вказаної квартири ( а.с. 42).

Оскільки позов було пред'явлено лише до одного із співвласників - ОСОБА_2, суд, розглядаючи справу в межах позовних вимог, повинен стягнути з відповідача заборгованість по комунальним послугам відповідно до розміру його частки у вказаній квартирі (1/5), при цьому врахувавши частку неповнолітнього сина ОСОБА_5 (2/5), оскільки батьки зобов»язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3/5 частин від загальної суми заборгованості, яка підтверджена розрахунком, у розмірі 5869 грн. 21 коп. ( 3/5 частин від 9782 грн. 39 коп.)

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув і безпідставно стягнув з відповідача усю суму заборгованості, при цьому невірно застосувавши положення законодавства щодо солідарного обов»язку боржників, оскільки відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Проте в даному випадку відсутні правові підстави для застосування вказаного положення закону, оскільки письмового договору між сторонами не укладено, відповідно, не передбачено солідарного обов»язку споживачів комунальних послуг. Положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачають солідарної відповідальності споживачів комунальних послуг, а положення ст. 64 ЖК України регламентує правовідносини, які виникли щодо користування житловими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, тоді як відповідачу належить квартира на праві спільної часткової власності.

За таких обставин, судове рішення в частині стягнення суми заборгованості підлягає відповідній зміні.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має обов»язку сплачувати комунальні послуги через їх не споживання, колегія суддів вважає безпідставними з таких міркувань.

Відповідно до положень п. 6. ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні.

Згідно з п. п. 1, 3 п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім'ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не подавав до позивача письмової заяви про його тимчасову відсутність та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання), відповідно, як споживач він не має права на несплату вартості комунальних послуг.

Доводи апеляційної скарги про невірність розрахунку комунальних послуг через неврахування факту розділення особових рахунків між іншими співвласниками колегія суддів не бере до уваги як безпідставні, оскільки ці доводи не підтверджуються матеріалами справи, де відсутні дані про виконання рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 лютого 2003 року про розділення особових рахунків сторін, згідно визначеного судом порядку користування спірною квартирою.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України , колегія суддів , -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2015 року змінити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2015 року змінити, виклавши другий абзац судового рішення в такій редакції: « Стягнути з ОСОБА_2на користь комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради () заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 5869 грн. 21 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді :