Справа № 345/2358/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1759/2015
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Бойчука І.В.

секретаря Драганчук У.М.

з участю апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

22.06.2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позовних вимог позивач зіслалася на те, що з 14.11.1998 року по 22.09.2003 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та перебуває на її утриманні. На даний час син навчається в Калуському коледжі економіки, права та інформаційних технологій Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу. Вартість навчання за весь період навчання становить 17 710 грн. Нею вже оплачено 4 620 грн. за рік навчання сина. Оскільки відповідач добровільно додаткової допомоги на утримання сина не надає, то просила стягнути з нього половину вартості витрат на навчання сина в розмірі 2 310 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не врахував положення ст. 185 Сімейного кодексу України, якою встановлено обов'язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Суд помилково дійшов висновку про те, що навчання їхнього з відповідачем сина не є особливою обставиною, яка слугувала б підставою для стягнення додаткових витрат на дитину. Крім того, судом не враховано, що згідно розрахунку заборгованості за виконавчим листом №2-1706 від 27.08.2003 року про стягнення з відповідача на її користь аліментів, у відповідача наявний борг по сплаті аліментів, який станом на 31.05.2015 року становить 15 969,20 грн.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та доказів на їх підтвердження, щодо правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин та правової норми, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Наведеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 14.11.1998 року по 22.09.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 6). Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5), який проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Рішенням Калуського міського суду від 27.08.2003 року з відповідача стягнуто аліменти в користь позивачки на утримання їхнього сина в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

В даний час ОСОБА_5 навчається в Калуському коледжі економіки, права та інформаційних технологій Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу (а.с. 7, 10).

Згідно договору №ОКСМ-14-003 про підготовку молодшого спеціаліста від 19.08.2014 року загальна вартість навчання студента за весь термін становить 17 710 грн.

З копій чеків №1420 від 19.08.2014 року та №2239 від 20.01.2015 року (а.с. 11) вбачається, що ОСОБА_2 оплатила за навчання сина ОСОБА_5 4620 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні позивачем не подано, а судом не здобуто жодних доказів, які свідчать про виняткові (особливі) обставини, що слугували б підставою для стягнення додаткових витрат на дитину. Сам факт навчання в Калуському коледжі економіки, права та інформаційних технологій Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу не є винятковою обставиною, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові, як в даному випадку. Позивач ствердила, що син ОСОБА_5 має здібності до інформаційних технологій. З метою подальшого удосконалення та розвитку, він поступив на навчання в коледж, у зв'язку з чим вона несе додаткові витрати.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. ч. 2, 3 ст. 185 СК України), тобто розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично

Суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_2 документально підтвердила понесення нею додаткових витрат на навчання дитини в розмірі 4 620 грн.

Також згідно матеріалів справи встановлено, що відповідач одружений з другою жінкою, однак спільних дітей не мають. Доказів, що дружина непрацездатна ним не надано суду. Також не надано суду доказів про наявність в нього інших утриманців. Та обставина, що відповідач ніде не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості не є підставою для звільнення його від обов'язку по несенню додаткових витрат на дитину. Він є здоровою, працездатною особою, тому може працевлаштуватись, а не перекладати свій обов'язок на плечі колишньої дружини. Більше того, він ухиляється від сплати аліментів на утримання їхнього сина. Згідно розрахунку державного виконавця станом на 31.05.2015 року за відповідачем наявна заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 15 969,20 грн. При нарахованих йому за період з серпня 2007 року по травень 2015 року від 179 грн. до 385,80 грн. щомісячно він сплачував тільки 130 грн. щомісячно.

За даними довідки про доходи від 11.03.2015 року (а.с. 9) позивач працює продавцем у приватного підприємця з помісячною зарплатою в розмірі 1 228 грн. і її загальна сума доходу в 2014 році склала 14 839,16 грн.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, однак помилково дійшов висновку про те, що навчання сина сторін в Калуському коледжі економіки, права та інформаційних технологій Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу не є особливою обставиною, яка слугувала б підставою для стягнення додаткових витрат на дитину.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, що в силу дії п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення. А тому рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. По суті встановленого в апеляційній інстанції слід ухвалити рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України вирішити питання судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 2 310 грн. (дві тисячі триста десять гривень) додаткових витрат на неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, понесених на навчання дитини, та 365,40 грн. витрат по оплаті судового збору і в дохід державного бюджету 121,80 грн.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

Бойчук І.В.