АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, яка подана представником МАРТИНОВИЧЕМ Андрієм Борисовичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця про скасування наказу,

встановила:

У липні 2015 року позивач ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до відповідача Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, в якому просив скасувати наказ №1481/л-1 від 08.05.2015 року «Про відрахування з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця студента 5 курсу 10 семестру 0637 МІ групи 2014-2015 н.р. факультету по роботі з іноземними студентами громадянина Туреччини ОСОБА_5», допустити позивача до складання наступних модулів: епідеміологія, внутрішня медицина, ортопедія, стоматологія .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем було укладено договір №2011М-2в-2483и від 31.08.2011 року, згідно з яким відповідач взяв на себе зобов'язання здійснити навчання позивача на медичному факультеті за спеціалізацією «лікувальна справа». 08.05.2015 року на підставі наказу ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця №1481/л-1 вищевказаний договір було розірвано, а позивача за порушення умов контракту відраховано з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця з 5 курсу 10 семестру 0637 МІ групи 2014/2014 навчального року факультету по роботі з іноземними студентами.

Вважає зазначений наказ неправомірним, оскільки його було видано після того, як відповідач підтвердив відсутність намірів про розірвання договору, погодивши строки та порядок оплати за навчання, а позивач здійснив оплату, тобто підстави для відрахування були відсутні.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця №1481/л-1 від 08.05.2015 року «Про відрахування з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця студента 5 курсу 10 семестру 0637 МІ групи 2014-2015 н.р. факультету по роботі з іноземними студентами громадянина Туреччини ОСОБА_5» та вказано допустити до навчання ОСОБА_5 на 5 курсі 10 семестру 0637 МІ групи 2014-2015 н.р. факультету по роботі з іноземними студентами відповідно до договору №2011М-2в-2483и від 31.08.2011 року, укладеного між Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця та ОСОБА_5.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник Національного медичного університету імені О.О. Богомольця - Мартинович А.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення.

Вказував, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що позивача відраховано з вищого навчального закладу за порушення умов договору, а саме - несплату за навчання, що є порушенням п. 4.2. та п.п. «з» п. 6.1 договору на навчання від 31.08.2011 року. Позивач не надав належних та допустимих доказів щодо виконання ним обов'язку по внесенню відповідного платежу за навчання до 01 лютого 2015 року.

Вважає висновки суду по оцінці наданих доказів необґрунтованими, оскільки наданий позивачем документ - направлення на оплату не містить підпису уповноваженої особи університету та печатки університету, тому не може вважатись належним та допустимим доказом.

Зазначав, що оскаржуване рішення прийнято стосовно тільки однієї вимоги: скасувати наказ ректора, але не прийнято рішення відносно вимоги: допустити до складання модулів, а також про розподіл судових витрат.

Крім того, суд, не обґрунтовуючи своє рішення, вийшов за межі позовних вимог і в резолютивній частині зазначив: допустити до навчання ОСОБА_5, не звернувши уваги, що цієї вимоги у позові не було.

В судове засідання представник апелянта не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення 09.10.2015 року.

Позивач та його представник в судовому засіданні вважали доводи апеляційної скарги безпідставними та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 серпня 2011 року між ОСОБА_5 та Національним медичним університетом імені О.О.Богомольця було укладено договір № 2011М-2в-2483и про навчання, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання здійснити навчання позивача на медичному факультеті за спеціальністю «лікувальна справа», за оплату відповідно до умов цього договору.

Позивач в порушення умов договору прострочив внесення ним другого платежу за навчання на п'ятому курсі в 2015 році. Однак 07.05.2015 року відповідач надав позивачу письмовий документ на проведення оплати за навчання, адресований начальнику ТВБВ № 32 Печерської філії ПриватБанку щодо прийняття оплати за навчання від ОСОБА_5.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що саме на виконання умов п.5.1 договору сторони досягли домовленості щодо сплати позивачем заборгованості за навчання, та відповідач фактично підтвердив відсутність намірів щодо розірвання договору з позивачем.

Наступного дня після досягнення домовленості, 08.05.2015 року, ОСОБА_5 сплатив за навчання 32 124 грн. 87 коп., що підтверджується квитанцією від 08.05.2015 року ( а.с. 9).

Однак наказом ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця №1481/л-1 від 08.05.2015 року ОСОБА_5 було відраховано з університету за порушення умов контракту ( несплату за навчання).

Задовольняючи позовні вимоги про скасування наказу №1481/л-1 від 08.05.2015 року, суд першої інстанції відповідно до положень ст. 626-629 ЦК України виходив з того, що наказ виданий неправомірно, оскільки надання відповідачем позивачу письмового документа із зазначенням суми та порядку оплати за навчання свідчить про прийняття позивачем заходів до примирення, як передбачено п.5.1 договору від 31.08.2011 року. При цьому наказ ректора був виданий на наступний день після видачі документу про оплату за навчання і в той же день, коли ОСОБА_5 здійснив оплату за навчання.

Частково задовольняючи позовні вимоги про допущення позивача до складання модулів: епідеміологія, внутрішня медицина, ортопедія, стоматологія , суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги у такій редакції не підлягають задоволенню, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону, адже є втручанням в учбовий процес. Проте достатнім і належним способом захисту порушеного права позивача в результаті скасування наказу про відрахування з університету суд визнав допущення ОСОБА_5 до навчання в університеті.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту», підставами для відрахування з вищого навчального закладу здобувача вищої освіти є порушення умов договору (контракту), укладеного між вищим навчальним закладом та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання.

Частиною 5 ст. 46 вказаного Закону визначено, що порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах, а також порядок надання їм академічної відпустки визначаються положенням, затвердженим центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Разом з тим на час видання оскаржуваного наказу від 08.05.2015 року та на даний період часу є чинним «Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих навчальних закладів», затверджене наказом МОН України №245 від 15.07.1996 року, однак зазначене Положення не містить такої підстави для відрахування як порушення умов контракту.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно керувався положеннями ст. 626 - 629 Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору №2011М-2в-2483и від 31 серпня 2011 року.

Відповідно до п.п. «з» п.6.1 договору НМУ має право відрахувати студента з підстав невиконання умов договору.

Разом з тим, пунктом 5.1 договору визначено, що в разі виникнення спірних питань по даному договору сторони приймуть заходи до їх вирішення шляхом переговорів. У випадку, якщо сторони не досягнуть згоди по даному договору, питання розглядаються у відповідності із чинним законодавством.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача полягають у тому, що лист-направлення для оплати за навчання, адресований начальнику ТВБВ № 32 Печерської філії ПриватБанку, є неналежним доказом, оскільки не містить підпису уповноваженої особи університету та печатки університету.

Однак вказані доводи колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Як вбачається зі змісту п.4.2 договору № 2011-М-2в-2483и від 31.08.2011 року, відповідачем було визначено, що оплата за навчання перераховується (вноситься) щорічно в державний Експортно-імпортний банк України на валютний розрахунковий рахунок № 58 Національного медичного університету в розмірі 3100 доларів США або на спеціальний рахунок НМУ в національній валюті по курсу НБУ на момент оплати, в строк до 01 вересня - 1550 доларів США та в строк до 01 лютого - в розмірі 1550 доларів США.

Проте як вбачається з листа-направлення на оплату від 07.05.2015 року, адресованому начальнику ТВБВ № 32 Печерської філії ПриватБанку, в ньому зазначено про необхідність прийняти від гр. Туреччини ОСОБА_5 1550 доларів США по курсу НБУ на момент прийняття грошей в касу банку за навчання по контракту і зарахування на користь Національного медичного університету на спеціальний рахунок 6421 в Управління державного казначейства у м. Києві.

Як вбачається з квитанції ПриватБанку від 08.05.2015 року про оплату позивачем 32 124 грн. 87 коп. на користь Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, кошти внесені на рахунок, номер якого зазначений саме у листі-направленні від 07.05.2015 року, а не у договорі від 31.08.2011 року. При цьому відповідачем не заперечується та обставина, що зазначені кошти надійшли на його рахунок.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення умов договору відповідачем та несплату за навчання у передбачений п.4.2 договору строк - до 01 лютого, колегія суддів не приймає до уваги як підставу для скасування рішення, оскільки про досягнення домовленості та врегулювання питання між сторонами також свідчать ті обставини, що у період з 02 лютого по 07 травня 2015 року відповідачем не було видано наказу про відрахування позивача з вищого навчального закладу, а навпаки, протягом цього семестру позивач ОСОБА_5 був допущений відповідачем до навчання.

Так, відповідно до даних індивідуального навчального плану студента (залікової книжки), викладачами університету здійснювалось оцінювання знань позивача та були виставлені семестрові оцінки з п'яти навчальних дисциплін: 13 березня 2015 року, 27 березня 2015 року, 30 квітня 2015 року, 22 травня 2015 року, 29 травня 2015 року ( а.с. 14).

З викладеного вбачається, що не зважаючи на видання наказу про відрахування від 08 травня 2015 року, відповідач продовжував виконувати умови договору та здійснювати навчання позивача, зокрема, оцінювання позивача відбувалось 22 та 29 травня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо виходу суду за межі заявлених позовних вимог колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки заявлені позивачем вимоги про допущення його до складання модулів по конкретних видах навчальних дисциплін були задоволені судом частково, шляхом допущення до навчання в університеті, тобто поновлення у складі студентів, адже визначення навчальних дисциплін, по яких має бути проведене оцінювання знань позивача, а також порядок допуску до складання модулів належить до компетенції відповідача відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про вищу освіту».

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо невирішення судом питання про розподіл судових витрат - не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки відповідно до ст. 220 ЦПК України з даного питання може бути ухвалено додаткове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, додатковим рішенням від 14 серпня 2015 року з Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця стягнуто на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції представником відповідача в апеляційній скарзі не наведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: