Справа № 591/5621/15-ц
Провадження № 2/591/2062/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.,

при секретарі судового засідання Кальченко М.В.,

з участю представника позивача Пейкової І.О.

представника відповідача Кальченко І.В.

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом Управління майна комунальної власності Сумської міської ради до Сумського міського голови Лисенка Олександра Миколайовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору ОСОБА_7, про стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

06 серпня 2015 року Управління майна комунальної власності Сумської міської ради звернулось до суду з позовом до Сумського міського голови Лисенка О.М. про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням начальника управління майна комунальної власності ОСОБА_7

Позов мотивовано тим, що починаючи з 2005 року посаду начальнику управління майна комунальної власності обіймав ОСОБА_7, який був призначений на цю посаду відповідним розпорядженням міського голови м. Суми.

07 квітня 2014 року Сумський міський голова Лисенко О.М. прийняв розпорядження № 129-к, який звільнив ОСОБА_7 з роботи з посади начальника управління.

Вказане звільнення визнано незаконним постановою Сумського районного суду від 10.11.2014 року, залишеною без змін в частині визнання незаконним звільнення постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2015 року.

Наслідком прийняття Сумським міським головою незаконного розпорядження про звільнення стало стягнення судом з Управління майна комунальної власності на користь ОСОБА_7 заробітної плати за час вимушеного прогулу з 29.04.2014 року по день фактичного поновлення на роботі.

На виконання вказаного рішення 30.04.2015 року управлінням майна комунальної власності виплачено ОСОБА_7 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 29.04.2014 року по 18.12.2014 року в сумі 53 162,20 грн.

При цьому виконання судового рішення про поновлення на роботі здійснювалося в примусовому порядку, оскільки розпорядженням Сумського міського голови № 423-к від 18.12.2014 року не було вчинено всіх юридично значимих дій для забезпечення ОСОБА_7 доступу до робочого місця, яке знаходиться за юридичною адресою управління майна комунальної власності. Вказане призвело до нових судових процесів, та підтверджується відповідними постановами судів.

Позивач вважає, що вказаними незаконними діями Сумського міського голови щодо незаконного звільнення особи завдано матеріальної шкоди Управлінню майна та комунальної власності Сумської міської ради, як розпоряднику відповідних коштів міського бюджету, у розмірі 53 162,20 грн.

Посилаючись на норми ст. 56 Конституції України, ст. 1173-1175 ЦК України, п. 8 ст. 134, ст. 237 КЗпП України, Постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», позивач вважає, що звільнення ОСОБА_7 з роботи з посади начальника управління майна комунальної власності здійснено особисто Сумським міським головою Лисенком О.М., у незаконний спосіб шляхом прийняття протиправного розпорядження, яке скасоване в судовому порядку.

Це призвело до виплати незаконно звільненому працівнику середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у сумі 53 162,20 грн., тобто Управлінню майна комунальної власності завдано матеріальної шкоди на вказану суму. а тому позивач вважає, що відповідач, як службова особа, винна у незаконному звільненні, зобов'язаний відшкодувати Управлінню майна комунальної власності вказану матеріальну шкоду.

В судовому засіданні представник позивача Управління майна комунальної власності Пейкова І.О. підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_7 - ОСОБА_3 підтримав позов у повному обсязі, вважає, що є передбачені законом підстави для задоволення позову.

В судовому засіданні представник відповідача Сумського міського голови Лисенка О.М. - Кальченко І.В. заперечував проти позову в повному обсязі, подав письмові заперечення. Так, заперечення обґрунтовані тим, що відповідно до норм чинного законодавства України на думку відповідача відсутні підстави для притягнення міського голови м. Суми до цивільно-правової відповідальності, так як відсутня його вина при підписанні скасованого судом розпорядження від 07.04.2014р. №129-к «Про звільнення ОСОБА_7». Окрім того, відповідач вважає, що безпосередньо Управлінню майна комунальної власності Сумської міської ради збитків завдано не було, так як Управління фінансується з місцевого бюджету. Отже, і сума компенсації за час вимушеного прогулу сплачена ОСОБА_7 з коштів місцевого бюджету.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, суд вважає, що позов слід задовольнити за таких підстав.

Відповідно до положень ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

За змістом п.8 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, зокрема у випадку, коли службова особа винна в незаконному звільненні працівника.

За роз'ясненням п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29.12.92р. із наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові вимушеного прогулу на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

За змістом п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі настає повна матеріальна відповідальність винних у цьому службових осіб і обов'язок покривати шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону.

За ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Незаконність рішення відповідача про звільнення позивача та факт стягнення з позивача на користь ОСОБА_7 53162,20 грн. підтверджено наступними рішеннями судів: Постановою Сумського районного суду Сумської області від 10.11.2014р. по справі №587/2032/14-а (а.с.6-11), яку частково змінено постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2015р. (а.с.12-19); постановою Сумського районного суду Сумської області від 21.01.2015р. по справі №587/2953/14-а (а.с.20-23), яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2015р. (а.с.24-28); постановою Сумського районного суду Сумської області від 23.04.2015р. по справі №587/235/15-а (а.с.29-31), яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015р. (а.с.32-33).

Розрахунок заробітної плати ОСОБА_7 за час вимушеного прогулу підтверджено також довідкою від 05.05.2015р. №570 (а.с.35).

Відтак, доводи представника відповідача та висновки суду щодо відсутності вини керівника, який видав незаконне розпорядження про звільнення, є неспроможними і такими, що не відповідають обставинам справи.

Доводи відповідача про те, що позивачу не заподіяно шкоду, також визнаються судом неспроможними, так як позивач є розпорядником коштів місцевого бюджету в межах бюджетного запиту. Отже, зазначені кошти мають бути повернуті ним до місцевого бюджету після стягнення їх з відповідача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову майнового характеру та в зв'язку із тим, що за даною категорією справи позивач був звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1% ціни позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Управління майна комунальної власності Сумської міської ради до Сумського міського голови Лисенка Олександра Миколайовича, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_7, про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Сумського міського голови Лисенка Олександра Миколайовича на користь Управління майна комунальної власності Сумської міської ради матеріальну шкоду у розмірі 53 162,20 грн.

Стягнути з Сумського міського голови Лисенко Олександра Миколайовича на користь держави судовий збір у розмірі 1378 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Повне рішення суду складено в п'ятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

СУДДЯ