Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1697/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Кухарська Н. А.
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

Іменем України

24.09.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Фомічова С.Є.

суддів - Карпенка О.Л.

Письменного О.А.

при секретарі - Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без укладання шлюбу та розподілу спільної сумісної власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 02 червня 2015 року і

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без укладання шлюбу та розподілу спільної сумісної власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що з квітня 2009 року по квітень 2014 року він проживав разом з відповідачкою в АДРЕСА_1 однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в будинку, який придбали разом за спільні кошти. Зазначає, що разом з відповідачкою вели спільне господарство та перебували у фактичних шлюбних відносинах. За час проживання разом однією сім'єю сторони придбали спільне майно, яке відповідачка відмовляється добровільно поділити.

Просив суд, після уточнень позовних вимог поділити спільне майно та виділити йому: бензокосилку «Тайга», вартістю 1036 грн. 80 коп.; сварку, вартістю 679 грн.; пральну машину полу автомат «Сатурн», вартістю 738 грн.; гостинну мебельну стінку, вартістю 4365 грн; корову 2010 року, вартістю 10000 грн; свині 3 шт., вартістю по 2800 грн. кожна на суму 8400 грн. Всього майна на суму 25218,80 грн. При неможливості повернути майно в натурі просить компенсувати кошти за майно. За відповідачкою залишити: ДКУ «Икор», вартістю 1107 грн.; моторолер «Хонда», вартістю 1600 грн.; електропилу 4-комф., вартістю 4335 грн. 84 коп.; мікрохвильову піч, вартістю 714 грн.; телевізор кольоровий, вартістю 615 грн.; холодильник двокамерний марки «Індезіт», вартістю 3469 грн.60 коп.; кухонний куточок, вартістю 1900 грн.; диван, вартістю 1800 грн.; корову 2006 року, вартістю 8000 грн.; свині 2 шт., вартістю по 2800 грн. кожна на суму 5600 грн. Всього майна на загальну суму 30534 грон. 40 коп. та стягнути судовий збір на його користь.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 02 червня 2015 року позов задоволено частково. Суд встановив факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квітня 2009 року по квітень 2014 року. В порядку поділу спільного сумісного майна залишено за позивачем: - бензокосилку «Тайга», вартістю 1036 грн. 80 коп.; - гостинну мебельну стінку вартістю 4365 грн., а всього майна на загальну суму 5401 грн. 80 коп.; за ОСОБА_4 залишено - моторолер «Хонда», вартістю 1600 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду, з підстав порушення, на її думку, норм матеріального і процесуального права та недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що його позовні вимоги були повністю доведені в суді першої інстанції, посилається на ті ж обставини, що і при подачі позову. Просить суд апеляційної інстанції змінити рішення в частині розподілу спільного сумісного майна та задовольнити його позовні вимоги.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4. її доводи не визнає та вважає безпідставними, а оскаржене рішення місцевого суду законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при ухваленні вказаного рішення відповідно до вимог ст.ст. 212-213 ЦПК України повно з'ясував всі обставини справи та дав їм належну оцінку.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що розподілене майно було придбано подружжям під час спільного проживання, в зв'язку з чим підлягає поділу.

Вказаний висновок судова колегія вважає вірним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач і відповідачка проживали однією сім'єю в період з квітня 2009 року по квітень 2014 року.

За період проживання разом однією сім'єю сторони придбали спільне майно, яке позивач просив поділити в судовому порядку, оскільки ОСОБА_4 перешкоджає в його користуванні. Позивач в ході розгляду справи свої вимоги уточнив, посилаючись на те, що частину майна він вивіз. Просив залишити за ним: бензокосилку «Тайга», вартістю 1036 грн. 80 коп.; сварку, вартістю 679 грн.; пральну машину полу автомат «Сатурн», вартістю 738 грн.; гостинну мебельну стінку, вартістю 4365 грн; корову 2010 року, вартістю 10000 грн; свині 3 шт., вартістю по 2800 грн. кожна на суму 8400 грн. Всього майна на суму 25218,80 грн. При неможливості повернути майно в натурі просив компенсувати кошти за майно. За відповідачкою залишити: ДКУ «Икор», вартістю 1107 грн.; моторолер «Хонда», вартістю 1600 грн.; електропилу 4-комф. вартістю 4335 грн. 84 коп.; мікрохвильову піч, вартістю 714 грн.; телевізор кольоровий вартістю 615 грн.; холодильник двокамерний марки «Індезіт», вартістю 3469 грн.60 коп.; кухонний куточок, вартістю 1900 грн.; диван, вартістю 1800 грн.; корову 2006 року, вартістю 8000 грн.; свині 2 шт., вартістю по 2800 грн. кожна на суму 5600 грн. Всього майна на загальну суму 30534 грон. 40 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

У статті 74 СК України чітко закріплені тільки майнові права фактичного подружжя, які передбачені для подружжя, шлюб яких зареєстрований, в главі 8 цього Кодексу і то за винятком деяких умов. Це означає, що майно, набуте цими особами під час спільного проживання, належить жінці та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, догляд за тяжко хворими батьками тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 02 червня 2015 року встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квітня 2009 року по квітень 2014 року. Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Тому суд першої інстанції правильно визнав, що вказане майно становить спільну сумісну власність подружжя, вважав рівне право кожного з них на це майно, оскільки ч. 1 ст. 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на жилий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Судом першої інстанції вірно встановлено майно, яке спільно нажитим, оскільки його вартість була погоджена сторонами в ході судового засідання та воно є в наявності: - бензокосилка «Тайга», вартістю 1036 грн. 80 коп.; гостинна мебельна стінка, вартістю 4365 грн., моторолер «Хонда», вартістю 1600 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя у відповідності до приписів ст.60 СК України.

В частині поділу іншого майна сторонами згоди досягнуто не було, тому суд в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовив.

Твердження позивача про придбання в період спільного проживання такого майна як: сварки, вартістю 679 грн.; пральної машини полу автомат «Сатурн», вартістю 738 грн.; ДКУ «Икор», вартістю 1107 грн.; електропили 4-комф. вартістю 4335 грн. 84 коп.; мікрохвильової печі, вартістю 714 грн.; телевізора кольорового вартістю 615 грн.; холодильника двокамерного марки «Індезіт» вартістю 3469 грн.60 коп.; кухонного куточку, вартістю 1900 грн.; дивану вартістю 1800 грн., яке належить йому на праві приватної власності, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом як першої, так і апеляційної інстанції, та спростовуються матеріали справи.

На підтвердження вартості майна та його придбання позивачем було подано експертний висновок В-772 від 14 листопада 2014 року (а.с. 113-114) та накладні з квитанціями до прибуткових касових ордерів (а.с.71-74). Суд першої інстанції дав їм належну оцінку та обгрунтовано не взяв до уваги при розподілі спільного сумісного майна сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічно відсутні і підстави для задоволення позову в частині розподілу свійської худоби, оскільки ОСОБА_3 не надав належних та допустимих доказів у відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України на підтвердження того, що свійська худоба була придбана в період шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформації, яка міститься в по господарських книгах (а.с. 105-110) та довідки Новоєгорівської сільської ради № 121 від 23 грудня 2014 року, станом на 01 січня 2009 року (початок спільного проживання сторін квітень), відповідачка мала в своєму господарстві - 2 корови та 2 свині, а станом на 01 січня 2014 року (кінець спільного проживання сторін), в господарстві відповідачки так і залишилось - 2 корови та 2 свині.

Крім того в матеріалах справи є розписка, ОСОБА_3 про отримання від ОСОБА_4 22 травня 2014 року коштів в сумі 3800 грн., достовірність якої позивачем не оспорювалась. Відповідно до пояснень відповідача дані кошти були отримані відповідачем як компенсація за частину спільного майна.

Разом з тим, такі вимоги позивача суперечать матеріалам справи та показанням свідків, допитаних судом першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і вважає його таким, що ґрунтується на законі та відповідає зібраним по справі доказам, яким суд першої інстанції дав повну та всебічну оцінку.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України позивач не надав суду першої та апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Інші доводи скарги зводяться до переоцінки доказів по справі і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів судової палати апеляційного суду дійшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Під час перевірки матеріалів справи колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до наданих доказів, по суті правильне, що згідно положень ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: