Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №235/5395/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Величко О.В.
Провадження №22-ц/778/3580/15 Суддя-доповідача: Поляков О.З.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

суддів: Полякова О.З.

Бабак А.М.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Державного підприємства «Вугільна компанія « Краснолиманська» та ОСОБА_3 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Вугільна компанія « Краснолиманська», про зобов'язання звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ДП «ВК «Краснолиманська» про зобов'язання звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 05.10.2009 року він перебуває у трудових відносинах з ДП ВК «Краснолиманська», де працює гірноробочим з ремонту гірничих виробіток. Відповідач виплатив лише частину заробітної плати за липень, серпень 2014 року, в порушення умов колективного договору та трудового законодавства його не було забезпечено спецодягом, в зв'язку з чим 18.09.2014 року він подав заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Зазначав, що оскільки відповідач до теперішнього часу не сплатив йому заборгованості з оплати праці, не звільнив його відповідним наказом та не видав йому трудову книжку, йому спричинено моральну шкоду. Моральну шкоду він оцінює в 5000 грн.

Вказував, що відповідач не виплатив йому компенсацію за невикористані щорічні відпустки.

Враховуючи вищевикладене просив суд зобов'язати ДП «ВК Краснолиманська» звільнити його за ч. 3 ст. 38 КЗпП України; зобов'язати видати йому належним чином оформлену трудову книжку, стягнути з відповідача на його користь заборгованість з оплати праці з 27.08.2014 року по 19.08.2014 року, середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, вихідну допомогу в розмірі, передбаченому колективним договором, моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В подальшому позивач змінив розмір позовних вимог, а саме просив вважати звільненим його з 19.09.2014 року за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України внаслідок порушення ДП «ВК «Краснолиманська» законодавства про працю, зобов'язати відповідача видати належним чином оформлену трудову книжку, стягнути на його користь вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 17540,49 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 5846,83 грн., середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку з 23.09.2014 року по 31.03.2015 року в сумі 47331,42 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2015 року позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невикористані відпустки залишено без розгляду.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ДП ВК « Краснолиманська» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку з 13.09.2014 року по 30.12.2014 року у сумі 20046,24 грн., вихідну допомогу у розмірі 17540,49 грн. та моральну шкоду у розмірі 300 грн.

Зобов'язано ДП ВК «Краснолиманська» видати належним чином оформлену трудову книжку.

Стягнуто з ДП ВК «Краснолиманська» на користь держави судовий збір у розмірі 619,46 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ДП ВК «Краснолиманська» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, задовольнити його позовні вимог у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції і обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягаю з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи позивач з 05.10.2009 року знаходиться у трудових відносинах з відповідачем по справі ДП «ВК «Краснолиманська», де працює в якості гірника з ремонту гірничих виробіток ( а. с. 53-54).

23.09.2014 року від позивача надійшла заява про звільнення його за власним бажанням на підставі ч. З ст.. 38 КЗпП України з 19.09.2014 року ( а. с. 55-56).

Затримка у виплати заробітної плати є порушенням суттєвих умов трудового договору та конституційних прав працівника на своєчасне одержання винагороди за труд (ст.43 Конституції України). Тому самий факт такого порушення надає працівнику право на звільнення за ч.З ст.38 КЗпП України.

Матеріалами справи підтверджено порушення з боку відповідача вимог трудового законодавства щодо оплати праці ,так як на момент звернення позивача до суду відповідач дійсно мав заборгованість з заробітної плати за серпень -в розмірі 1600 грн., проте була перерахована 04.11.2014 року; та за 1-у половину за вересень 2014 року в розмірі 160 грн. - перерахована 11.11.2014 року . Друга половина заробітної плати за вересень 2014 року в розмірі 404,95 грн. та заробітна плата за жовтень 2014 рік в розмірі 4692,14 грн. - не перераховані . / а. с. 113 /.В

Відповідно до ст.. 38 КЗпП власник зобов»язаний звільнити працівника за власним бажанням у строки, які вказав сам працівник, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю або умови колективного чи трудового договору.

День звільнення визначається самим працівником, оскільки причина звільнення вважається поважною і роботодавець не має права затримувати працівника у будь-який спосіб.

Суд першої інстанції ,розглянувши справу вірно встановив характер спірних правовідносин і обґрунтовано визначився ,що для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Районним судом правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог про зобов'язання вважати позивача звільненим з 19.03.2014 року за ч.3 ст. 38 КЗпП та забов»язання відповідача видати наказ про звільнення із зазначенням дати звільнення , оскільки видача наказу про звільнення є обов»язком власника або уповноваженого ним органу за розглядом саме заяви про звільнення ОСОБА_3, а не суду.

Відповідач в порушення вимог ст. 38 КЗпП України незаконно ухилився від вирішення питання про звільнення позивача на підставі поданої заяви та в порушення ст. 47 КЗпП України не виконав свого обов"язку щодо видачі належно оформленої трудової книжки та проведення з позивачем розрахунку у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Статтею 117 КЗпП України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку .

За матеріалами справи фактичний розрахунок з позивачем був проведений 30.12.2014 року і суд в межах заявлених вимог правильно вирішив питання про стягнення середнього заробітку за час затримання розрахунку, виходячи з середньоденного -278,42 грн. та кількості днів прострочення - 72 робочих днів ( з 23.09.2014 року по 30.12.2014 року)-20046,24 грн.: 278,42(середньоденна заробітна плата) х 72 (днів затримання) = 20046,24 грн.

Відповідно до ст.. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Розмір стягнутої вихідної допомоги із розрахунку 5846,83 х 3 місяця = 17540 ,49 грн. відповідає вимогам закону.

Також відповідає характеру та ступеню моральних страждань у відповідності до вимог ст.237-1 КЗпП України розмір стягнутої моральної шкоди.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307,308,317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Державного підприємства «Вугільна компанія « Краснолиманська» та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 квітня 2015 року по цій справі - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: