РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 року , Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Рибалка Ю.В.,

при секретарі судового засідання Никифоренко А.А.,

за участі: позивача ОСОБА_1, представника відповідач ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

До суду із вищевказаним позовом звернувся ОСОБА_1 З урахуванням уточнення позовних вимог просив вилучити у відповідача та передати співвласникам четвертого підїзду будинку № 49 по вул. Московській в м. Кременчуці нежитлові приміщення загального користування загальною площею 26,2 кв.м. та приміщення підвалу та першого поверху (допоміжні приміщення) загальною площею 74 кв.м. Також просив усунути перешкоди у користуванні вказаними приміщеннями площею 100,2 кв.м. шляхом зобовязання відповідача передати ключі від них та відключити їх від охоронної сигналізації.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що вищезазначені приміщення є допоміжними, належать співвласникам квартир четвертого підїзду житлового багатоквартирного будинку за вказаною адресою, а відповідач протиправно зайняла їх та користується ними як підсобними приміщеннями для магазину та кафетерію.

У судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позові та письмових поясненнях.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив в позові відмовити повністю, надав письмові заперечення. Зазначив, що позивачем не доведено його право на спірні приміщення, позов поданий в інтересах співвласників, однак за відсутності у позивача відповідних повноважень (доручень тощо), а тому позивач не має правових підстав вимагати у відповідача передати ключі від спірних приміщень.

Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.11.2001, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Кременчуцької міської ради, згідно з розпорядженням від 16.11.2001 № 952/3, позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_4 приватизували квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18.12.2013, яке набрало законної сили, у справі № 524/3662/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та примусове виселення з незаконно займаних приміщень, встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 16.07.1998 приватний підприємець ОСОБА_5 придбав у регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області нежитлове приміщення площею 140,7 кв.м. по вул. Московській № 49 в м. Кременчуці. При цьому, в договорі зазначалось, що характеристика приміщень наводиться в технічному паспорті, який видається бюро технічної інвентаризації і є додатком до цього договору.

19.08.2002 ОСОБА_5 подарував зазначені нежитлові приміщення відповідачу ОСОБА_3

На момент приватизації державного майна та його відчуження приватному підприємцю ОСОБА_5, в підвальному приміщенні та на першому поверсі четвертого під'їзду у будинку по вул. Московській № 49 в м. Кременчуці малась площа загального користування, яка не відносилась до об'єктів приватизації, відтак органом приватизації не відчужувалась. За даними бюро технічної інвентаризації станом на 1997 рік площа загального користування на першому поверсі становила 21 кв.м. та відповідно 49 кв.м. в підвальному приміщенні.

Рішенням Автозаводського районного суду від 18.05.2011 визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №1121 від 10.11.2008 про надання дозволу ОСОБА_3 реконструювати вбудований магазин продовольчих товарів з кафетерійним відділом під магазин продовольчих товарів та кафе з будівництвом вітрини в межах землекористування по вул. Московській № 49 в м. Кременчуці. Підставою задоволення позову ОСОБА_4 суд визнав порушення приватним підприємцем ОСОБА_3 прав позивача, передбачених ч.2 ст. 382 ЦК України та недотримання вимог п.п. 1.4.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території.

У березні 2012 року ОСОБА_3 зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт, об'єктом яких є «Реконструкція приміщень підвалу під допоміжні та побутові приміщення існуючого магазину і кафетерію по вул. Московській № 49 в м. Кременчуці. В ході виконання останніх відповідачем були демонтовані всі попередні конструкції підвального приміщення.

Згідно технічного паспорту, який є додатком до договору купівлі-продажу від 16.07.1998 площа нежитлового приміщення ХХІV складала 39,3 кв.м., що відповідало даним технічної інвентаризації станом на 1976 рік, а площа всього придбаного ОСОБА_5 нежитлового приміщення у вищевказаному будинку становила 140,7 кв.м.

Між тим, під час виготовлення технічної документації за заявою нового власника ОСОБА_3 працівниками БТІ було проведено додаткові обміри та встановлено невідповідність фактичної площі приміщення ХХІV, яка становила 25 кв.м., - площі, яка відображена в матеріалах інвентаризаційної справи, внаслідок чого належна відповідачу площа зменшилась на 14,3 кв.м. та становить не 140,7 кв.м., а 126,4 кв.м.

Вказані зміни були внесені в матеріали інвентаризаційної справи та відображені в технічному паспорті від 16.10.2012 на допоміжні та побутові приміщення існуючого магазину і кафетерію по вул. Московській № 49 в м. Кременчуці.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, останні обґрунтовані порушенням відповідачем прав позивача, які встановлені ч. 2 ст. 382 ЦК України та ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Так, ч. 2 ст. 382 ЦК України передбачено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

За змістом п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і та інші) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18.12.2013 встановлено, що, зокрема додатком до договору купівлі-продажу у вигляді експлікації внутрішніх площ до плану будинку по вул. Московській № 49 в м. Кременчуці, технічним паспортом на будинок за 1976 рік та 1997 рік, поверхневим планом будинку літ. «А» по вул. Московській № 49 в м. Кременчуці, а також технічним паспортом на вказаний будинок, виготовленим станом на 16.10.2012 підтверджується, що спірні приміщення, які є предметом даного розгляду, мали та мають місця загального користування, якими одноособово користується відповідач як власник магазину та кафетерію.

Так, з технічного паспорту на ім'я ОСОБА_3, вбачається, що до допоміжних та побутових приміщень належного їй магазину та кафетерію увійшли місця загального користування - в підвалі літ. «А п» - приміщення « 4» кладова для інвентарю площею 4,8 кв.м.; коридор « 8» площею 48,2 кв.м. та на першому поверсі будинку літ. «А» - приміщення « 4» коридор 19,2 кв.м., тамбур « 5» площею 1,8 кв.м., а всього площа загального користування, яка перебуває в одноособовому використанні відповідача становить 74 кв.м.

Як убачається з обставин справи та встановлено рішенням апеляційного суду відносно відповідача, яке набрало законної сили, приміщення загального користування площею 74 кв.м. у будинку по вул. Московській № 49 в м. Кременчуці, увійшли до побутових приміщень належного відповідачу магазину та кафетерію за вказаною адресою.

Суд приходить до висновку, що зазначене є підставою для задоволення позову в частині покладення на відповідача, діями якого порушено права та інтереси позивача, які передбачені ч.2 ст. 382 ЦК України (як співвласника спірних допоміжних приміщень), обов'язку по звільненню протиправно зайнятих нею приміщень площею 74 кв.м. загального користування громадського будинку по вул. Московській № 49 в м. Кременчуці та усунення перешкод позивачу у користуванні цими приміщеннями шляхом зобовязання відповідача передати позивачу ключі від них та відключити їх від охоронної сигналізації.

Вимоги передати вищевказані приміщення та ключі від них співвласникам будинку, задоволенню не підлягає, оскільки співвласники з такими вимогами до суду не звертались, позов предявлено особисто ОСОБА_1, будь-яких документів, що підтверджують його повноваження діяти від імені та в інтересах співвласників будинку, суду не надано.

В частині вимог позивача про звільнення та передачу приміщень площею 26,2 кв.м. у вказаному будинку по вул. Московській № 49 в м. Кременчуці, позов задоволенню не підлягає, оскільки вказані приміщення не є допоміжними, а як установлено з матеріалів справи є нежитловим фондом, який знаходиться у комунальній власності міста, що підтверджується наступним.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 06.04.2015, залишено без змін рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.12.2014 у справі № 524/7751/14-ц за позовом В.о. прокурора м. Кременчука до ОСОБА_3 в частині задоволення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння та передачі приміщень у володіння територіальної громади м. Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області. В іншій частині провадження закрито.

Вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що спірні приміщення загальною площею 26,2 кв.м, які є предметом даного спору, складаються з приміщення №ХІІ площею 3,6 кв.м., приміщення № ХІІІ площею 13,6 кв.м., приміщення №ХІV площею 6,6 кв.м., приміщення № ХХІІ площею 2,4 кв.м., належать до комунальної власності міста та підлягають поверненню їх законному власнику Кременчуцькій міській раді Полтавської області, що і було зобовязано відповідача здійснити.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що згідно відповіді наданої Фондом майна України від 13.11.2014 року №10-23-15508, Холдінговою компанією «АвтоКрАЗ» було здійснено передачу житлового фонду ХК «АвтоКрАЗ», в т.ч. нежитлових приміщень, які не увійшли в перелік об'єктів приватизації, а саме: чотири нежитлових приміщення підвалу (поз.ХІІ) площею 3,6 кв.м.; (поз.ХІІІ) площею 13,6 кв.м.; (поз.ХІУ) площею 6,6 кв.м., (поз.ХХІІ) площею 2,4 кв.м. (у будинку № 49 по вул. Московській в м. Кременчуці), які були передані ХК «АвтоКрАЗ» в комунальну власність міста Кременчука. Зазначені приміщення використовуються відповідачем для провадження комерційної діяльності, а саме - як підсобні приміщення для магазину продовольчих товарів. Орендні відносини на вказані приміщення не оформлені.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірні приміщення площею 26,2 кв.м. належать до комунальної власності територіальної громади, розпоряджатися ними може міська рада, яка не є позивачем у даній справі. Позивачем ОСОБА_1 не доведено порушення його прав з боку відповідача при використанні вказаних приміщень.

Як зазначено в ухвалі Верховного Суду України від 09.06.2010, ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.02.2012, 14.03.2012, 11.04.2012, 20.08.2012, 05.09.2012, 28.11.2012, за змістом ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в процесі приватизації громадяни набувають право власності на квартири та допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

У рішенні Конституційного Суду України у справі №4-рп/2004 від 02.03.2004 вказано, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і та інші) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир.

Тобто, право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями мають усі співвласники житлового будинку, як і позивач у справі.

Нежилі приміщення в жилому будинку, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійними обєктами цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (ч. 3 ст. 4 ЖК України). У результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірні нежилі приміщення площею 26,2 кв.м, належать до комунальної власності та не відносяться до допоміжних приміщень, оскільки не використовувались для обслуговування будинку, в якому вони знаходяться.

Позивачем не підтверджено жодним доказом та спростовується матеріалами справи, що спірні нежитлові приміщення площею 26,2 кв.м. є допоміжними приміщеннями будинку № 49 по вул. Московській в м. Кременчуці, в них розташовується технічне обладнання будинку, без доступу до якого експлуатація будинку є неможливою або вказані приміщення використовувались мешканцями будинку.

За ч. 3 ст. 4 ЖК України до житлового фонду не входять нежилі приміщення у жилих будинках призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Вимоги ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст. 382 ЦК України, на які посилається позивач, до таких приміщень не застосовуються.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку і побутового обслуговування мешканців будинку.

Наведеною вище правовою нормою визначено також, що нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Таким чином, допоміжні приміщення і нежилі приміщення являють собою різні частини багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 4 ЖК України, ст. 382, 387, 391 ЦК України, ст. 10, 14, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 звільнити приміщення загального користування у буд. № 49 по вул. Московській в м. Кременчуці Полтавської області, які зображені в технічному паспорті від 16.10.2012 (допоміжні та побутові приміщення магазину і кафетерію), загальною площею 74,0 кв.м., а саме:

у підвалі літ. Ап кладову для інвентаря «4» площею 4,8 кв.м., коридор «8» площею 48,2 кв.м., всього по підвалу звільнити 53 кв.м.,

на першому поверсі будинку літ. «А» коридор «4» площею 19,2 кв.м., тамбур «5» площею 1,8 кв.м, всього по 1 поверху звільнити 21 кв.м.

Усунути співвласнику ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні ним права користування вказаними приміщеннями загального користування у буд. № 49 по вул. Московській в м. Кременчуці, загальною площею 74,0 кв.м., шляхом зобов'язання ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 ключі від дверей цих приміщень та відключити їх від охоронної сигналізації (зняти їх з охорони).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 540,79 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Рибалка