Справа № 494/1448/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2015 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Римаря І.А.,

за участю секретаря Козубенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що з відповідачем вони зареєстрували шлюб 12 листопада 2005 року виконавчим комітетом Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області, актовий запис №09. Від спільного проживання є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, оскільки вони з відповідачем мають різні погляди на життя. Вона з чоловіком втратили почуття любові і поваги один до одного. На даний час сторони проживають в одному будинку,однак припинили шлюбні відносини та спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя і збереження сімї суперечить її інтересам.

Позивач в судове засідання 28.10.2015 року не зявилась, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Разом з цим, на адресу суду надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу за її відсутності. На позовних вимогах наполягала, однак вимогу щодо стягнення з ОСОБА_2 витрат за надання правової допомоги у розмірі 300 грн. просила не розглядати. Крім того зазначила, що спір про поділ майна відсутній, син проживає разом з нею, на розірванні шлюбу наполягає (а.с.20).

Відповідач у судове засідання 28.10.2015 року також не зявився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Водночас, 28.10.2015 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує (а.с.21).

Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у їх заявах від 28.10.2015 року, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями (далі - СК України) «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…».

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої ГенеральноюАсамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.».

Судом встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 12 листопада 2005 року виконавчим комітетом Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області, актовий запис №09, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ЖД №010637. (а.с.3) Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_3, 20 листопада 2006 р.н , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4).

Суд вважає зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім'ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За статтею 51 Конституції України від 28.06.1996 року: «Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка…».

Як вбачається з заяви позивача зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має.

Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, у неї відсутні будь-які почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався, на примирення позивач категорично не згодна.

Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.

Відповідно до статей 110,112 СК України передбачено: «позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. …Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення».

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд вважає причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Спір про місце проживання дитини та поділ майна не заявлений.

Відповідно до статті 113 СК України: «Особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище». Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №010637 позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, а тому вона має право залишити його після розірвання шлюбу.

Згідно частини 2 ст.114 СК України: «У разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу».

Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільно-процесуального кодексу України: «Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.».

Позивач надала суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 487,20 грн., тому заявлені вимоги про стягнення з відповідача судових витрат також підлягають задоволенню.

Керуючись статтями110-112 Сімейного кодексу України, статтями 10, 11, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 12 листопада 2005 року виконавчим комітетом Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області, актовий запис №09. - розірвати.

Після розірвання шлюбу визначити ОСОБА_1 прізвище «Парандій». Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, Ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 487 грн.20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.А. Римар