№ 556/8/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.09.2015 дата розгляду справи

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі

головуючої судді Іванків О.В.,

при секретарі Кньовець Н.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на земельну ділянку, матеріали та обладнання, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання нею однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 в період з червня 2007 року по жовтень 2011 року, а також про визнання права власності на нерухоме майно, будівельні матеріали та обладнання.

В обґрунтування позовних вимог пояснила суду, що вона зустрічалась з відповідачем з 1997 року, в 1998 році народила від нього доньку. З червня 2007 року ОСОБА_1 почала проживати у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 в квартирі позивача, в м.Кузнецовську, вела з ним спільне господарство, спільне проживання припинилось в жовтні 2011 року. За цей час сторони отримали земельну ділянку в с.Чаква Володимирецького району, збудували на ній житловий будинок, на якій витрачали спільні сімейні кошти та заощадження. З врахуванням вказаних обставин, враховуючи збільшені та уточнені позовні вимоги, просила встановити факт проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю в період з червня 2007 по жовтень 2011 року, визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки та на ? частину матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, які були використані для будівництва житлового будинку та надвірних господарських споруд, за адресою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, надали пояснення в межах позову.

Відповідач заперечив проти позову, пояснив, що він знає позивача, однак ніколи не проживав з нею однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах, донька позивача народжена не від нього, і батьком цієї дитини він не являється. На прохання ОСОБА_1 він декілька разів підвозив її власним автомобілем додому з роботи, возив в гості, до родичів. Разом з тим, однією сім'єю з ОСОБА_1 він ніколи не жив, спільного господарства не вів, спільного бюджету не мав. Що стосується житлового будинку в с.Чаква Володимирецького району, то вказаний будинок він збудував самостійно, на земельній ділянці, де був старий будинок його батьків, діда та баби. Ця ділянка приватизована ним, і належить йому особисто. ОСОБА_1 будь-якої участі у будівництві будинку не приймала, жодного разу на ділянці не була, коштів, матеріалів на будівництво не надавала. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши інші докази у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

У відповідності до ст.3 ч.2, 4 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з червня 2007 року проживала спільно з ОСОБА_4 в м.Кузнецовськ, вела з ним спільне господарство, мала спільний побут. Дана обставина, крім власних пояснень ОСОБА_1, які вона дала суду під присягою за правилами допиту свідків, підтверджена також показаннями свідків, фотографіями іншими доказами.

Так, під час допиту під присягою ОСОБА_1 пояснила, що з відповідачем вона знайома на протязі тривалого часу, зустрічалась з ним, підтримувала інтимні стосунки. В 1998 році народила доньку ОСОБА_5. В той час сторони зустрічались, однак спільно не проживали, оскільки ОСОБА_1 жила в гуртожитку і для їх спільного проживання не було умов. Приблизно в 2003 році ОСОБА_4 почав цікавитись життям доньки, познайомився з нею, приходив в гості, спілкувався. В червні 2007 року, коли ОСОБА_1 з дочкою переїхали до власної квартири, ОСОБА_4 перейшов жити до них, і вони почали проживати однією сім'єю, як чоловік та дружина, вели спільне господарство, купляли продукти харчування,обробляли город, мали спільний бюджет. Відносини були нормальними, такими як у подружжя, все робили разом, будували плани на майбутнє. За спільною згодою вони розпочали будівництво житлового будинку в с.Чаква Володимирецького району, на земельній ділянці, яку отримав ОСОБА_4 В це будівництво вони вкладали всі вільні кошти - заробітки, кредити, заощадження. Будівництвом займався ОСОБА_4, тобто він брав спільні кошти подружжя, купляв необхідні будматеріали, виконував роботи і т.ін. Після завершення будівництва планували всі разом перейти жити в цей будинок.

Свої показання позивач підтвердила наданими суду фотографіями, на якій вона та відповідач зображені разом та з неповнолітньою ОСОБА_5 у домашній обстановці, на відпочинку. Також свідок надала суду письмові докази - копії платіжних доручень, рахунків, особисті та фінансові документи документи відповідача, що перебували в квартирі ОСОБА_1, і які в сукупності з іншими доказами підтверджують факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що знає ОСОБА_1 тривалий час, спілкується з нею, дружить. Після того, як ОСОБА_1 отримала квартиру, разом з нею в цій квартирі став проживати ОСОБА_4, тоді вона і познайомилась з відповідачем. ОСОБА_4 постійно проживав з ОСОБА_1, свідок сприймала їх як подружжя, як сім'ю. Зокрема, коли свідок бувала в гостях, ОСОБА_4 вів себе в квартирі як господар, це було видно по його розмові, поведінці, одягу. ОСОБА_4 називав ОСОБА_5 дочкою, вона кликала його «тато», відносини між усіма були хорошими. Зі слів ОСОБА_1 свідку відомо, що родина будує будинок в с.Чаква, однак подробиці цього свідку невідомі.

Аналогічні показання дав суду свідок ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона знає ОСОБА_1 тривалий час, вони дружать, спілкуються. Після переїзду ОСОБА_1 в 2007 році у власну квартиру разом з нею став проживати ОСОБА_4, якого ОСОБА_8 сприймала як чоловіка, співмешканця ОСОБА_1 Свідок неодноразово телефонувала на домашній телефон до ОСОБА_1, декілька разів у різний час відповідав ОСОБА_4, вони спілкувались. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_5 приїжджала в гості до свідка у Волинську область, вони разом святкували день народження, відпочивали. Коли гості залишались ночувати у будинку ОСОБА_8, то ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спали в одній кімнаті. Свідку також відомо зі слів як ОСОБА_1, так і ОСОБА_4, що вони будували житловий будинок в селі для покращення житлових умов, так як до того сім'я проживала в однокімнатній квартирі.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що вона проживає в одному будинку з ОСОБА_1,є її сусідкою, і з часу переїзду ОСОБА_1 в цей будинок разом з нею жив і ОСОБА_4, якого свідок сприймала як чоловіка. Так, ОСОБА_4 постійно ночував у квартирі, коли свідок заходила до ОСОБА_1, ОСОБА_4 був там у домашньому одязі. Також ОСОБА_4 і ОСОБА_1 по-сусідські заходили до ОСОБА_9, приносили їй на ремонт одяг, оскільки свідок робить дрібний ремонт одягу, при цьому як одяг ОСОБА_1, так і одяг ОСОБА_4. Сторони також разом обробляли город, привозили ОСОБА_9 овочі. ОСОБА_4 допомагав свідку в побутових питаннях. З розповідей сторін свідку відомо, що вони будують будинок в селі, зокрема, ОСОБА_1, приносячи одяг на ремонт, казала, що не купляють новий одяг, оскільки всі гроші вкладають у будову.

Показання відповідача ОСОБА_4, які він дав в судовому засіданні за правилами допиту свідка під присягою, і в яких стверджував, що деколи на прохання ОСОБА_1 підвозив її та доньку власною машиною додому, на відпочинок та в гості, спростовуються всією сукупністю досліджених судом доказів.

Враховуючи сукупність вказаних доказів, які є логічними, послідовними, взаємодоповнюють один одного, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 надала суду належні та допустимі докази спільного проживання нею однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_4, в період з червня 2007 року по жовтень 2011 року, і її позов в цій частині підлягає задоволенню.

При цьому судом на підставі письмових доказів, в т.ч. паспортів сторін, рішення Кузнецовського міського суду від 13.06.2006 року, копії актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_4 встановлено, що у вказаний період сторони не перебували ні в шлюбі між собою, ні в будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі.

Що стосується інших позовних вимог ОСОБА_1, то з їх приводу судом встановлено наступне.

Як вбачається зі ст.74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. . На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення Сімейного Кодексу України, які регулюють правовий режим майна подружжя.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, майно, що набуто ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період їх спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з червня 2007 року по жовтень 2011 року є їх спільною сумісною власністю і може бути поділене між сторонами у встановленому законом порядку.

Разом з тим, такий порядок не поширюється на майно, набуте однією із сторін внаслідок приватизації. Зокрема, як вбачається з п.5 ч.1 ст.57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю чоловіка, дружини є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,2133 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, споруд в АДРЕСА_1 набута ОСОБА_4 внаслідок безоплатної передачі із земель комунальної власності, що підтверджується Державним актом серії НОМЕР_3.

Таким чином, вказана земельна ділянка належить ОСОБА_4 як його особиста приватна власність, не може бути віднесена до спільної сумісної власності сторін по справі, і в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки слід відмовити.

Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на ? частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які знаходяться в АДРЕСА_1.

Зокрема, судом встановлено, що на вказаній земельній ділянці в 2007 році сторони спорудили житловий будинок з надвірними господарськими спорудами. Разом з тим, вказані будівлі є самочинним будівництвом, що підтверджується технічним паспортом від 12.10.2010 року, інвентарна справа №90.

У відповідності до ст.376 ч.2 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб, як це вбачається зі ст..376 ч.5 ЦК України, разом з тим, як вже встановлено судом, власником земельної ділянки, на якій знаходиться самочинне будівництво, є ОСОБА_4

В той же час, у відповідності до ч.6 ст.376 ЦК України, ОСОБА_1, як особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування понесених нею витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. Однак, оскільки в даний час право власності на самочинно збудоване майно ні за ким не визнано і не зареєстроване, що підтверджується довідкою Рівненского ОБТІ, такі вимоги ОСОБА_1 є передчасними.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.57, 60-74 Сімейного Кодексу України, ст..ст.331, 376 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 60, 61, 209-212, 234, 235, 256-259 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з червня 2007 року по жовтень 2011 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Судові витрати розподілити пропорційно до задоволених позовних вимог. Стягнути з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляцію може бути подано сторонами протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, що приймали участь у розгляді справи але не були присутніми під час проголошення рішення, мають право подати апеляцію протягом десяти днів з часу отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після оголошення ухвали апеляційного суду.

С У Д Д Я :

Повний текст рішення оголошено 22 вересня 2015 року