Ухвала

іменем україни

28 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - відділення № 50 філія розрахунковий центр публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», про визнання дій протиправними, зобов'язання повернути грошові кошти, стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 8 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від

6 квітня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати дії публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - Банк) протиправними, зобов'язати відповідача повернути позивачу вилучене майно: грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, що еквівалентно 59 409,59 грн; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Позов мотивовано тим, що між ОСОБА_3 та Банком було укладено договір оренди індивідуального сейфу № 31.

27 квітня 2012 року на виконання наказу по банку від 3 квітня

2012 року за підписами членів комісії було складено акт про те, що комісією зроблено розкриття та вилучення цінностей з індивідуального сейфа № 31. При розкритті в сейфі були виявлені наступні цінності:

53 000 доларів США та 12 900 євро. Усі цінності були передані на збереження в касу відділення № 50 філії «Розрахунковий центр» публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Відділення № 50»). 25 червня 2014 року відповідно до видаткового позабалансового ордеру відбулося списання та видача цінностей, а саме

48 000 доларів США, 12 900 євро із сейфа - осередку № 31

ОСОБА_3 відділення № 50 отримувачу ОСОБА_4, який діє за довіреністю від 26 травня 2014 року. 25 червня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до директора відділення № 50 щодо проведення перевірки та повернення коштів у сумі 5 000 доларів США. 21 липня 2014 року відповідачем було надано відповідь про те, що за результатами перевірки було встановлено, що інформація, яка була викладена у заяві від 25 червня 2014 року не знайшла свого підтвердження.

З урахуванням наведеного, позивач звернувся за захистом свого права до суду з даним позовом. Крім того, зазначав, що такими протиправними діями Банк заподіяв йому моральну шкоду у розмірі

5 000 грн яку просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 8 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 квітня 2015 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» повернути ОСОБА_3 грошові кошти у сумі

5 000 доларів США. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі Банк просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині задоволення позову, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про повернення грошових коштів, суд виходив із того, що відповідачем не в повному обсязі було виконано зобов'язання щодо повернення коштів із банківського сейфу, а відтак банк зобов'язаний повернути позивачу недовиплачені ним кошти за договором оренди індивідуального сейфу.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що між ОСОБА_3 та Банком було укладено договір оренди індивідуального сейфу № 31.

27 квітня 2012 року на виконання наказу по банку від 3 квітня

2012 року було складено акт про те, що комісією зроблено розкриття та вилучення цінностей з індивідуального сейфа № 31, що знаходиться в сховищі для індивідуальних сейфів Відділення № 50. При розкритті в сейфі були виявлені наступні цінності: 53 000 доларів США та 12 900 євро. Усі цінності були передані на збереження в касу Відділення № 50.

Відповідно до видаткового позабалансового ордеру від 25 червня 2014 року відбулося списання та видача цінностей - 48 000 доларів США, 12 900,00 євро із сейфа - осередку № 31 ОСОБА_3 у Відділенні

№ 50, отримувачу ОСОБА_4, який діяв за довіреністю № 50 від 26 травня

2014 року.

25 червня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до директора Відділення № 50 щодо проведення перевірки та повернення коштів в сумі

5 000 доларів США.

21 липня 2014 року відповідачем на адресу ОСОБА_4 була надана відповідь про те, що за результатами перевірки було встановлено, що інформація, яка була викладена у заяві від 25 червня 2014 року не знайшла свого підтвердження.

За змістом ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st212> цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st57> доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

За загальними положеннями ЦПК України <nau://ukr/1618-15> на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

На підтвердження доводів позовної заяви позивачем надано копію акту вилучення цінностей з індивідуального сейфа № 31, що знаходиться в сховищі для індивідуальних сейфів Відділення № 50, яка містить відмітку мовою оригіналу: «отримав в повному обсязі згідно акту (53 000$),(12900€) 25.06.2014 р. ОСОБА_4 підпис» (а. с. 4). Даний акт містить виправлення з 53 000$ на 48 000$. Вказане виправлення завірено лише ОСОБА_4

При цьому матеріали справи містять акт від цієї дати, згідно якого мовою оригіналу: «отримав в повному обсязі згідно акту (53 000$),(12900€) 25.06.2014 р. ОСОБА_4 підпис», який має бути оцінено відповідно до норми ст. 212 ЦПК України.

Тобто матеріали справи містять суперечності між доказами, які судом не усунуто.

Крім того, установивши, що Банком порушено схоронність майна позивача, судом не вирішено питання щодо допиту ОСОБА_4 -отримувача коштів, який діяв в інтересах позивача на підставі довіреності.

Викладене свідчить, що при вирішені спору судом неповно встановлено дійсним обставин справи, не дано їм юридичної оцінки, відповідно до них не визначено правовідносини, не дано оцінку всіх доказів, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень, з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 8 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська