Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 328/3090/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Петренко Л.В.
Провадження № 22-ц-778/917/15 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01 грудня 2014 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнював до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідно до укладеного між сторонами договору № 014/17-07/30371-40 від 14 квітня 2008 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 18060,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 14 квітня 2018 року.

У порушення ст. 526, 610, 611, 612, 615, 1048, 1050 ЦК України та умов договору ОСОБА_4 зобов'язання вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 15 серпня 2014 року має заборгованість по кредиту 19467,97 доларів США (255721, 34 грн.), з яких прострочена сума боргу складає 8083,31 доларів США (106178, 25 грн.); по сплаті відсотків за користування кредитом - 13694,94 доларів США (179889, 76 грн.); по пені - 2068745, 26 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 014/17-07/30371-40 від 14 квітня 2008 року у розмірі 2504356, 36 грн. та судові витрати.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 01 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 014/17-07/30371-40 від 14 квітня 2008 року у сумі 182293,30 грн., що включає заборгованість по кредиту в розмірі 5845,25 доларів США (по курсу 13,135491 долара США), що становить 76780,23 грн., заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 6129,43 доларів США (по курсу 13,135491 долара США), що становить 80513,07 грн. пеню за прострочення сплати кредиту та відсотків у розмірі 25000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1822,93 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом не вірно застосовано ст. 261 ЦК України. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов частково та стягуючи суму заборгованості за кредитним договором за період з вересня 2011 року по серпень 2014 року в межах строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно умов договору погашення кредиту відбувалося відповідно до графіку платежів, який є складовою частиною договору та яким визначено сплату чергових платежів місяцями. Останній платіж відповідачем здійснений 14 лютого 2010 року. З позовом до суду банк звернувся 28 серпня 2014 року, тому заборгованість за кредитом та заборгованість по сплаті відсотків повинна стягуватися в межах позовної давності - 3 роки, які суд відрахував від дня подачі позову.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно умов кредитного договору № 014/17-07/30371-40 від 14 квітня 2008 року, що укладений між Банком та відповідачем ОСОБА_4, погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку повернення кредиту та сплати інших платежів та є невід'ємною частино договору - п.1.4. Згідно з графіком, днем внесення платежів визначено 14 число кожного місяця до 14.04.2018 року (а.с. 7-12).

Оскільки, умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Із розрахунку заборгованості, наданого Банком до позовної заяви вбачається, що до 14.12.2008 року відповідач належним чином виконувала умови кредитного договору, а в подальшому припинила оплату чергових платежів. 13 лютого 2009 року на адресу відповідача направлена вимога про повернення заборгованості по кредиту, яка включала в себе не лише поточну заборгованість, а загальну заборгованість у сумі 18 673,56 доларів США протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги (а.с.17-18). Таким чином, банк змінив строк повернення кредиту.

Відповідно розрахунку заборгованості, 28 квітня 2009 року здійснена реструктуризація боргу та до 14 січня 2010 року відповідачем сплачувалася визначена у зв'язку з цим сума на погашення кредиту (а.с. 26-28).

З 14 лютого 2010 року погашення платежів не здійснюється. Це не заперечується представником позивача.

З позовом до суду Банк звернувся 28 серпня 2014 року (а.с. 2), таким чином строк позовної давності ним пропущений.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Відповідно правових позицій викладених в постанові Верховного Суду України № 6-25 цс15 від 18.03.2015 року, норми частини третьої статті 267 ЦК України поширюються як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності (а.с. 76-78), однак суд першої інстанції не вирішив питання застосування строку позовної давності відповідно до ст. 256 ЦК України, ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України з урахуванням вказаних обставин та моменту пред'явлення позову тільки у серпні 2014 року.

Застосувавши строк позовної давності в 3 роки від дня подачі позову позивачем, суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивачем заява про застосування такого строку позовної давності не подавалася.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_4 до ухваленням судом рішення заявлено про застосування строку позовної давності, її заява підлягає задоволенню.

У зв'язку з цим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Керуючись ст.ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: