Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/1938/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.10.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бак М.Д.,

при секретарі судового засідання - Лемак А.М., Дорда Д.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування. Зокрема, позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/2 частину будинковолодіння по вул. Червоноармійській, 126 в с. Веряця Виноградівського району Закарпатської області.

В обгрунтування позовних вимог вказує на те, що 10.09.2006 року померла його мати та баба відповідачки - ОСОБА_4. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, в склад якої входить будинковолодіння по вул. Червоноармійській,126 в с. Веряця Виноградівського району Закарпатської області. Спадкоємцями померлої були він, позивач, та його брат ОСОБА_5. На їх користь 14.06.2006 року ОСОБА_4 було складено заповіт. І він, позивач, і його брат, у встановленому законом порядку та строк звернулись із заявами про прийняття спадщини.

27.07.2013 р. помер ОСОБА_5, не оформивши спадкові права за своєю померлою матірю. Спадкоємцем ОСОБА_5 є його донька - відповідач по справі. Незважаючи на те, що з моменту відкриття спадщини минуло вже більше шести місяців, він, позивач, до цього часу не отримав свідоцтво про право на спадщину. 19.06.2015 року ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої матері з причин ненадання оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно знаходились у померлого ОСОБА_5, а його спадкоємець - відповідач у справі відмовляється повідомити чи є такі документи у неї, тим самим перешкоджає йому, позивачеві, у оформленні спадкових прав.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, та, будучи допитаним в якості свідка, зокрема, пояснив, що його батьками були ОСОБА_6 та ОСОБА_4, також у нього був брат ОСОБА_5. З 1981 року він, позивач, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. 10.09.2006 року мати померла. Заповітом від 14.06.2006 року мати все своє майно розділила на дві частини і 1/2 заповіла йому, позивачеві, а 1/2 - його братові ОСОБА_5. На час смерті мати проживала сама в ІНФОРМАЦІЯ_2 та дане будинковолодіння їй належало на праві власності. Утриманців у матері не було. Після смерті матері вони з братом питання спадкування не піднімали. Однак, брат також помер 27.07.2013 року, спадкоємцем після його смерті є дочка - відповідач ОСОБА_2. 02.03.2007 року він, позивач, звернувся у ОСОБА_3 нотконтору із заявою про прийняття спадщини. Заяви про прийняття спадщини заносили разом з братом. Після того, він, позивач, звернувся у нотаріальну контору у 2015 році з питанням оформлення своїх спадкових прав. Проте, нотаріус відмовив в оформленні права власності на частку у спадковому майні з підстав відсутності оригіналів правовстановлюючих документів, зокрема, заповіту, документів про належність майна матері на праві власності та ін. Брат не оформив спадщину. Оригінал заповіту був у відповідача, яка надала йому, позивачеві, копію заповіту. Документи про право власності матері на будинковолодіння напевно теж є у відповідача. Він звертався до відповідача усно з приводу надання документів для оформлення спадщини. Відповідач спочатку погодилася поїхати разом до нотаріуса з правовстановлюючими документами, а коли він, позивач, приїхав, то сказала, що може їх втратила. Після того він подав позов до суду. Просить суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з"явилася, хоча про час та місце його проведення повідомлялася належним чином. 11.09.2015 року від відповідача до суду поступила заява про розгляд справи без її участі (а.с. 56).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 державної нотаріальної контори в судове засідання не з"явився, хоча третя особа повідомлялася у встановленому порядку про час та місце судового розгляду, відомості про причини неявки до суду не поступали. Суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення суду у відсутності відповідача та представника третьої особи.

Заслухавши пояснення позивача, допитаного як свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що

10 вересня 2006 року померла ОСОБА_4 - мати позивача у справі ОСОБА_1. За життя, а саме: 14 червня 2006 року, ОСОБА_4 склала заповіт, який 14 червня 2006 року посвідчено ОСОБА_7 - уповноваженою посадовою особою виконавчого комітету Веряцької сільської ради Виноградівського району, зареєстровано в реєстрі за № 37. Заповітом ОСОБА_4 все своє майно заповіла своїм синам ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в рівних долях.

На час смерті ОСОБА_4 належало будинковолодіння за адресою: с. Веряця, вул. Червоноармійська, 126 Виноградівського району на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13 грудня 1994 року державним нотаріусом ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, спадкова справа № 256/94, зареєстровано в реєстрі за № 3577. До дня смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала одна у будинку за згаданою адресою.

05 березня 2007 року позивач звернувся до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори із заявою від 02 березня 2007 року про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері. Із заявою аналогічного змісту звернувся і брат позивача - ОСОБА_5.

27 липня 2013 року ОСОБА_5 помер, не оформивши свої спадкові права. ОСОБА_2 - відповідач у справі є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5

ОСОБА_3 державної нотаріальної контори від 19 червня 2015 року № 171/01-16 позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої матері з причин непредставлення правовстановлюючого документа щодо належності майна спадкодавцеві. Такий документ у позивача відсутній, відповідач відмовляється повідомити позивачеві про наявність у неї відповідного документа та за наявності його надати.

Наведені вище обставини стверджуються поясненнями позивача в судовому засіданні, допитаного як свідка, та дослідженими судом письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про народження позивача (а.с. 4), копією свідоцтва про смерть матері позивача (а.с. 59), копією заповіту ОСОБА_4 від 14.06.2006 року (а.с. 71), копіями матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 (а.с. 49-51), матеріалами оглянутої судом інвентаризаційної справи на будинковолодіння № 126 по вул. Червоноармійська в с. Веряця Виноградівського району, іншими письмовими доказами.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно визначення поняття спадкування у ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), таким є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За правилами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно встановлених судом обставин позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері, до складу спадкового майна входить 1/2 частина будинковолодіння, позивач у встановленому законом порядку та строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто, прийняв спадщину.

У відповідності до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4).

Конституційний принцип непорушності права власності розкрито законодавцем у ст.ст. 319 (здійснення права власності), 321 (непорушність права власності) Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, позивач, який фактично в порядку спадкування за заповітом успадкував частину будинковолодіння та спадкове майно згідно положень закону належить йому з часу відкриття спадщини, не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, від чого залежить можливість здійснення ним повноважень власника, тобто, володіння, користування та розпорядження спадковим майном.

Лист нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину не є належним доказом відсутності умов для одержання позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, оскільки таким є обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

Однак, з огляду на те, що право позивача, як власника, є невизнаним та потребує захисту, йому було відмовлено в оформленні спадкових прав в позасудовому, зокрема, в нотаріальному порядку, з причин неподання необхідного документа, який у позивача відсутній, та він не може його отримати, тому за таких обставин лише наявність умов для одержання позивачем свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, не може бути підставою для відмови у судовому захисті його права обраним ним способом - шляхом визнання права власності на спадкове майно.

Виходячи з викладеного, оцінивши докази у справі в їх сукупності за правилами ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/2 (одну другу) частину будинковолодіння за адресою: с. Веряця, вул. Червоноармійська, 126, Виноградівського району Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду виготовлено 30.10.2015 року.

Головуючий ОСОБА_8