Справа № 159/5927/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Миронюк М.Г.
Провадження № 22-ц/773/351/15 Категорія: 21 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Мудренко Л. І., Русинчука М. М.,

при секретарі Лимар Р. С.,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4 та приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_5 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_5 звернулась в суд із зазначеним позовом. Покликалась на те, що її матері ОСОБА_7 на праві приватної власності належали житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельна ділянка площею 1000 кв. м. для будівництва і обслуговування даного будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, Волинської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 85 років ОСОБА_7 померла.

Крім того позивач зазначала, що у квітні 2013 року її стало відомо про те, що незадовго до своєї смерті ОСОБА_7 все своє нерухоме майно 21 грудня 2011 року подарувала її молодшому братові ОСОБА_3 Договори дарування були посвідчені приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Вважаючи, що із-за тривалої хвороби її мати ОСОБА_7, на час укладення договорів дарування, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, позивач просила визнати дані договори недійсними і відшкодувати їй понесені судові витрати по справі.

16 січня 2015 року рішенням Ковельського міськрайонного суду в позові ОСОБА_5 відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі позивач ОСОБА_5 просить його скасувати як несправедливе, прийняте судом з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

У письмовому запереченні на апеляційну скаргу третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані правочини були укладені особою, яка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, і відповідали вимогам закону, а їх нотаріальне посвідчення відбулося з дотриманням положень Закону України «Про нотаріат».

Такі висновки є правильними.

Судом встановлено, що 21 грудня 2011 року ОСОБА_7 подарувала відповідачу ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями та земельну ділянку площею 1000 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_1, Волинської області. Дані договори були посвідчені, враховуючи похилий вік дарувателя, за місцем його проживання, приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області та за дорученням ОСОБА_7 від її імені підписані іншою особою ОСОБА_8 (а. с. 18 - 19).

Крім того встановлено, що ОСОБА_7, яка була інвалідом І групи від загального захворювання, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 85 років (а. с. 14, 66 - 68).

Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 цього Кодексу правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі за'явлення клопотання хоча б однією зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови № 9 від 06.12.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними», що для визначення наявності в особи стану, коли вона не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.), на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

З матеріалів справи слідує, що згідно висновку комісійної, посмертної, судово-психіатричної експертизи № 357 від 12.12.2014 року, яка була проведена відносно померлої ОСОБА_7, чітко не встановлено, що дана особа на час укладення оскаржуваного договору не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише зазначено, що ступінь вираженості змін зі сторони психіки не позбавляла ОСОБА_7 сожливості у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент укладення договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 21.12.2011 року, що були укладені між нею та ОСОБА_3 (а. с. 162 - 167).

Крім того з наявних в матеріалах справи оспорюваних договорів дарування, показів свідка ОСОБА_8 вбачається, що їх посвідчення приватним нотаріусом було здійснено з додержанням вимог передбачених ч. 4 ст. 207 та ст. 209 ЦК України, зокрема щодо їх підпису іншою особою за дорученням і у присутності дарувальника ОСОБА_7, яка із-за похилого віку невзмозі була самостійно підписати укладені нею договори.

Отже, давши вірну правову оцінку встановленим обставинам справи, урахувавши висновок судово-психіатричної експертизи, так і інші докази, які спростовують доводи позивача про те, що у момент укладення договорів ОСОБА_7 не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними, суд цілком підставно і обґрунтовано прийняв рішення про відмову в позові.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 відхилити, рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді