Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/5122/ 2015 року
Є.У.№330/176/15-ц
Головуючий у 1 інстанції: Куценко О. О.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Прокурора Якимівського району Запорізької області в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 13 липня 2015 року у справі за позовом Прокурора Якимівського району Запорізької області в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи - ОСОБА_8, опікунська рада при виконавчому комітеті Якимівської селищної ради, приватний нотаріус Якимівського нотаріального округу Уколов Сергій Анатолійович, про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року прокурор Якимівського району Запорізької області звернувся в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, який уточнив у лютому 2015 року, і остаточно просив визнати недійсним договір дарування квартири від 28 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Якимівського Нотаріального округу Запорізької області та зареєстрований в реєстрі за №165.

На обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що 05 жовтня 2011 року внаслідок скоєної ОСОБА_11 ДТП було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12, внаслідок яких він помер на місці.

На утриманні ОСОБА_12 знаходилися син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вироком Якимівського районного суду від 20.12.2011 ОСОБА_11 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та стягнуто із засудженого107396,80 грн, в тому числі на утримання неповнолітніх дітей потерпілого ОСОБА_12 по 160 грн. 92 коп. кожному щомісячно до досягнення ними повноліття, проте ОСОБА_11 03 листопада 2011 року оформив довіреність на ім."я своєї матері ОСОБА_13 на продаж належної йому на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_1.

23 грудня 2011 року ОСОБА_11 продав за довіреністю, виданою на ім."я ОСОБА_13, вказана квартиру ОСОБА_5.

Рішенням Якимівського районного суду від 27.05.2013 року, яке залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.08.2013 року вищезазначений договір купівлі-продажу спірної квартири за позовом прокурора Якимівського району в інтересах неповнолітніх ОСОБА_14 та ОСОБА_14 до ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_10 був визнаний недійсним

08.11.2013 року ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу на вищезазначене рішення . Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 апеляційну скаргу ОСОБА_15 задоволено частково, рішення Якимівського районного суду від 27.05.2014 та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22.08.2013 скасовано, а провадження у справі закрито з підстав, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2014 року Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.06.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_11 відхилено, а рішення Якимівського районного суду від 27.05.2013 року залишено без змін.

Незважаючи на обізнаність ОСОБА_16 та ОСОБА_10 щодо тих обставин, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 23.12.2011 року було визнано недійсним Рішенням Якимівського районного суду від 27.05.2013 року і справа перебуває на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України, останніми було укладено договір дарування квартири від 28.01.2014 року , згідно з яким вони подарували спірну квартиру ОСОБА_5, прокурор вважає цей правочин таким, що вчинений з порушенням чинного законодавства, а тому посилаючись на положення ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України просив визнати його недійсним.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 13 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Прокурор Якимівського району Запорізької області в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Прокурор, ОСОБА_8, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з"явилися, про причини неявки суд не повідомили. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлений у суді першої інстанції.

Згідно з п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, ухвалене у справі рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

При цьому згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача.

Вирішуючи спір, суд, належним чином не з'ясувавши, які саме вимоги та з яких підстав заявлялено позов, і не встановивши характер спірних правовідносин, прийшов до висновку, що прокурор обґрунтовує свій позов з посиланням на ст. 230 ЦК України, однак підстав для визнання спірного правочину недійсним за цією статтею не має.

Натомість, в позовній заяві прокурор зазначає, що оскільки ОСОБА_7, ОСОБА_10 придбали спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.12.2011 року, який було визнано недійсним рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 27.05.2013 року у справі за позовом прокурора Якимівського району в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_11, ОСОБА_5,, ОСОБА_10 , і ОСОБА_7 та ОСОБА_10 достовірно знаючи про наявність такого рішення, оскільки були стороною у справі, під час перебування справи у касаційному провадженні подарували вищезазначену квартиру ОСОБА_5, тому договір дарування квартири від 28.01.2014 року щодо відчуження цього майна, який було вчинено після недійсного правочину слід визнати недійсним. Тобто фактично прокурор вважає, що укладений ОСОБА_7. ОСОБА_10 договір дарування вчинений з порушенням чинного законодавства, при цьому послався на положення ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203, ст. 230 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст. 215 ЦК України та згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абз. 5 п. 5 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Оскільки прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, які є заінтересованими особами, права та законні інтереси яких порушено вчиненням указаного договору дарування квартири від 28 січня 2014 року, а стаття 16 ЦК України закріплює способи захисту цивільних прав і інтересів судом, зокрема визнання правочину недійсним, отже, такий спосіб захисту прав ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання зазначеного правочину недійсним не суперечить ст. 16, 215 ЦК України.

Судом установлено, що Вироком Якимівського районного суду від 20.12.2011 року ОСОБА_11 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України., та задоволено цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_11 про відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого у розмірі 107396,80 грн.

З метою забезпечення цивільного позову слідчим СВ Якимівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_18 12.10.2011 року винесено постанову про накладення арешту на майно ОСОБА_11,. яку останньому, було оголошено під розпис цього ж дня-12.10.2011 року.

03.11.2011 року ОСОБА_11 оформив довіреність на ім"я ОСОБА_13 на продаж належної йому на праві власності квартира АДРЕСА_1, на яку було накладено арешт, а 23.12..2011 року ОСОБА_11, від імені якого діяла на підставі доручення ОСОБА_13. уклала з ОСОБА_10, ОСОБА_19 договір купівлі-продажу вказаної квартири, посвідчений нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу., зареєстрований 23.12.2011 року в реєстрі за № 4111.

Рішенням Якимівського районного суду від 27.05.2013 року, яке залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.08.2013 року вищезазначений договір купівлі-продажу спірної квартири за позовом прокурора Якимівського району в інтересах неповнолітніх ОСОБА_14 та ОСОБА_14 до ОСОБА_11, ОСОБА_19., ОСОБА_10 був визнаний недійсним .

08.11.2013 року на вищезазначене рішення та ухвалу апеляційного суду подав апеляційну скаргу ОСОБА_11, яка Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 року була задоволена частково, рішення Якимівського районного суду від 27.05. 2013 року та Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22.08.2013 скасовано, а провадження у справі закрито з підстав, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2014 року Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.06.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_11 відхилено, а рішення Якимівського районного суду від 27.05.2013 року залишено без змін.

Згідно з положеннями ст. ст. 328 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтями 316, 317 ЦК України передбачено , що правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ч. 2 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

З урахуванням зазначених обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскільки договір купівлі-продажу спірної квартири від 23.12.2011 року, укладений між ОСОБА_11, від імені якого діяла на підставі доручення ОСОБА_13, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 визнаний недійсним рішенням Якимівського районного суду від 27.05.2013 року, яке набрало законної сили, а отже, ОСОБА_10, ОСОБА_19 не набули права власності на вищезазначену квартиру на підставі зазначеного договору, а тому не могли розпорядитися нею, отже, спірний договір підлягає визнанню недійсним.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Прокурора Якимівського району Запорізької області в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 13 липня 2015 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову. Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 28.01.2014 року, укладеного між ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Якимівського нотаріального округу Уколовим С.А., зареєстрований в реєстрі № 165.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: