Справа № 199/6376/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

30 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, відповідно до укладеного договору № б/н від 14 липня 2009 року ОСОБА_2 в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 250 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, надавши позичальнику кошти в зазначеному розмірі. Умови погашення кредиту позичальником не виконані. Станом на 31 липня 2015 року заборгованість позичальника перед банком становить 5808,05 гривень, з яких:

-181,01 гривень заборгованість по кредиту;

-2524,28 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом;

-2350,95 гривень пеня та комісія;

-500 гривень штраф (фіксована частина);

-252,76 гривень штраф (процентна складова).

ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з ОСОБА_2 зазначену заборгованість.

Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи в судове засідання представника не направив. Надав суду письмову заяву, згідно якої підтримав заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Просить розглянути справу за відсутності свого представника.

Відповідач ОСОБА_1, залучена до участі у розгляді справи ухвалою суду від 16 жовтня 2015 року у якості правонаступника померлого відповідача ОСОБА_2, також була належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду, однак в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила.

За ухвалою суду розгляд справи проведений за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів.

На підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Згідно копій анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 6) і Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 8-13), 14 липня 2009 року ОСОБА_2 уклав з Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ОСОБА_3 акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» кредитний договір № б/н, який складається з анкети-заяви позичальника та Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 250 грн. на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору, погашення кредиту та сплата відсотків мають здійснюватися щомісячними платежами. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином.

За розрахунками позивача (а.с. 4-5), заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 31 липня 2015 року становить 5808,05 гривень, з яких:

-181,01 гривень заборгованість по кредиту;

-2524,28 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом;

-2350,95 гривень пеня та комісія;

-500 гривень штраф (фіксована частина);

-252,76 гривень штраф (процентна складова).

Аналізуючи правовідносини, що є предметом судового розгляду, суд враховує наступне:

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки;

За ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Суд виходить з того, що між позивачем та ОСОБА_2 виникли договірні відносини з приводу надання кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. ОСОБА_2, як позичальник за кредитним договором, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України прострочив виконання грошового зобовязання в частині повернення позикодавцеві чергової частини позики у строк та в порядку, що встановлені договором, та сплати процентів за користування кредитом, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 624 ЦК України спричиняє наслідки:

-наявність у банківської установи права вимагати стягнення простроченої заборгованості за кредитом;

-наявність у банківської установи права вимагати сплати процентів, належних банку;

-наявність у банківської установи права вимагати сплати неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання щодо сплати чергової частини кредиту та процентів за користування кредитом.

Позичальник згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільнявся від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, і на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України був зобовязаний сплати суму боргу.

Згідно копії актового запису про смерть (а.с. 55), ОСОБА_2 помер 22 жовтня 2012 року.

Суд виходить з того, що за ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Заповіти/спадкові договори» (а.с. 60-62) вбачається, що ОСОБА_2 заповіту після себе не залишив.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Четвертою дніпропетровської державною нотаріальною конторою надані відомості на підтвердження того факту, що після смерті ОСОБА_2 на підставі заяви про прийняття спадщини № 76 від 12 січня 2013 року від імені ОСОБА_1 було відкрито спадкову справу № 35/2013 та 19 жовтня 2013 року за реєстровим № 3-2608 видано свідоцтво про право на спадщину на її імя.

За ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-127цс14 від 22 жовтня 2014 року, згідно якого суд дійшов висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1, кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений у два роки. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Вирішуючи питання щодо часу настання строку вимоги, суд виходить з того, що оскільки кредит позичальнику був наданий у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку і кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки.

За заявою позичальника (а.с. 6), строк дії кредитної картки становить 3 роки, тобто до липня 2012 року включно.

Таким чином, строк виконання зобовязання за кредитним договором в повному обсязі дорівнює 31 липня 2012 року, а 01 серпня 2012 року у позивача виникло право вимоги.

Той факт, що дія картки з серпня 2012 року продовжувалася банком, не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

За таких обставин, позивач на підставі ч. 3 ст. 1281 ЦК України як такий, що не знав і не міг знати про відкриття спадщини, мав право предявити вимоги до спадкоємців позичальника, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги, тобто до 01 серпня 2015 року.

З позовом до суду позивач звернувся 19 серпня 2015 року, тобто більше ніж через три роки після настання строку вимоги, тобто поза межами строку предявлення вимоги.

При цьому суд враховує, що чинним законодавством не передбачене поновлення, продовження, зупинення або переривання передбаченого ст. 1281 ЦК України строку предявлення вказаної вимоги до спадкоємців.

Згідно ч. 4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Позивач, як такий, що не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги, на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України позбавляється права вимоги.

На підставі викладеного, позовні вимоги на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України задоволенню не підлягають.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, згідно вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись та ст.ст. 10, 11, 60, 83, 212, 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні повних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити в повному обсязі.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідач, який не зявився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий :