АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі Абдуллаєвій Е.Б., Богацькій М.М.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та зміну черговості прийняття спадщини.

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому просила встановити факт проживання з ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Крім того, позивач ставила питання про зміну черговості спадкування та визнання за нею право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та зміну черговості прийняття спадщини було задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_7 без шлюбу з квітня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У іншій частині позовних вимог позивачу було відмовлено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року було виправлено описку у вступній та резолютивній частині рішення суду та вказано прізвище позивача «ОСОБА_3» замість «ОСОБА_3».

Додатковим рішенням Деснянського районного сулу м. Києва від 23 червня 2015 року було вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням сторонами було подано апеляційні скарги.

ОСОБА_3 у поданій скарзі ставила питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зміни черговості прийняття спадщини та ухвалення нового рішення про визнання за нею права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги. У іншій частині рішення суду просила залишити без змін. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_6 у поданій скарзі просила скасувати рішення суду в частині задоволених вимог позивача про встановлення факту проживання однією сімєю, та ухвалити в цій частині нове рішення за яким, у задоволенні позову відмовити. Вказуючи на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апелянт ОСОБА_3 та її представник у судовому засіданні підтримали подану ними апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, відмовивши у задоволенні скарги відповідача.

Представник апелянта ОСОБА_6 підтримав подану ними апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечував у повному обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції аналізуючи зібрані по справі докази в сукупності, прийшов до висновку про те, що позивач ОСОБА_3 дійсно проживала з ОСОБА_7 однією сімєю як чоловік та жінка, вони були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права та обов'язки з квітня 2007 року по день смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення яким, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_3 зазначала про те, що з початку квітня 2007 року і до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 року, так і на час відкриття спадщини, вона і ОСОБА_7 проживали однією сім'єю у АДРЕСА_1, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обв'язки, піклувалися один про одного, але з об'єктивних причин не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану з метою зареєструвати шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер. 16 жовтня 2012 року, позивач як єдина його доглядальниця та співмешканка за власні кошти поховала ОСОБА_7 в с. Жаботин, Кам'янського району, Черкаської області. При цьому зазначала, що спадкодавець сильно хворів, був інвалідом другої групи, потребував постійного догляду та піклування, що вона і робила, тобто у зв'язку з тяжкою хворобою чоловіка вона піклувалася про нього, доставляла до медичних установ, купувала ліки та доглядала. За життя ОСОБА_7 обіцяв, що складе заповіт на користь позивача, однак через хворобу останній помер.

За правилом ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1-2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Отже предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сімї; спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків.

Так позивач вказувала на те, що вони протягом всього часу спільного проживання зі ОСОБА_7 ( квітень 2007 року - жовтень 2012 року) проживали за місцем його реєстрації: АДРЕСА_2.

Однак, весь зазначений період часу позивач була зареєстрована в м. Камянка Черкаськоїобласті, перебувала під наглядом Каменської центральної районної лікарні, протягом 2011 -2012 років неодноразово лікувалася в Черкаській обласній лікарні.

За місцем проживання ОСОБА_7 позивач протягом всього зазначеного вище часу не зверталася як до правоохоронних органів, пенсійного відділення Деснянського району, районної поліклініки, поштового відділення. Також відсутні докази того, що вона отримувала будь-яку кореспонденцію чи періодичні видання за адресою : АДРЕСА_3.

Колегія суддів також вважає, що надані позивачем докази на підтвердження спільного проживання, а саме акт складений працівника ЖЕК -310 від 06.11.2012 року; довіреність видана ОСОБА_7 20.07.2012 року на отримання позивачем його пенсії та інших грошових виплат; договір - замовлення про поховання та похоронну справу від 15.10.2012 року; довідка Садівницького товариства „Ветеран -3" від 14.06.2015 року не є на думку колегії суддів належними та допустимими доказами спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Так як акт був складений працівниками ЖЕК вже після смерті ОСОБА_7, крім того він не містить у собі будь-яких посилань щодо обставин які б стали підставою для констатації членами комісії факту спільного проживання протягом 2007 -2012 років як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Довідка садівницького товариства за своїм змістом вказує на те, що членські внески починаючи з 2007 року здійснювалися ОСОБА_3 та ОСОБА_7 спільно. При цьому товариством не вказано підстави визнання таких внесків спільними згідно положень Статуту товариства, за відсутності доказів на підтвердження того, що позивач також була членом зазначеного товариства.

При постановленні судового рішення суд першої інстанції як на один із доказів підтвердження заявлених позовних вимог вказував на покази свідків, які були допитані в суді за клопотанням позивача, вважаючи їх достовірними, та оцінюючи критично покази свідків які прийняли участь у справі на стороні відповідача.

Однак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно при цьому не було взято до уваги те, що сам ОСОБА_7 за життя не визнавав позивача своєю дружиною. Про що свідчить акт обстеження матеріально - побутових умов сімї ( т. 2 а.с 22 -26) від 29.08.2012 року. А саме в графі „ відомості про сімю" - зазначений лише один ОСОБА_7 як власник квартири. ОСОБА_3 вказана як особа, що здійснює догляд за ОСОБА_7 інвалідом 2 групи. Підписуючи даний акт, сама позивач не внесла до нього ніяких уточнень та доповнень щодо зазначених вище відомостей.

При цьому слід зазначити, що акт обстеження від 29.08.2012 року містить лише невідповідність підпису ОСОБА_7, інші складові цього акту, як і підписи осіб що його підписали ( крім ОСОБА_7 ) не визнані недійсними або невідповідними.

А відтак, здійснення позивачем догляду за ОСОБА_7 за відсутності підтвердження обставин відносно того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, разом вирішували питання про набуття майна в інтересах сімї, разом провадили свята та відпочивали - не є підтвердженням заявлених вимог в частині визнання факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду в частині доведеності вказаних вище вимог позивача, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами у зв'язку з чим рішення суду в частині задоволення вимог позивача про встановлення факту підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК про відмову.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про зміну черговості прийняття спадщини, суд не вбачав підстав для їх задоволення, виходячи з того, що для одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування необхідно мати сукупність таких умов: тривалий час надання особі опіки, матеріальне забезпечення, перебування особи, якій надається допомога у безпорадному стані.

ОСОБА_3 звертаючись до суду з апеляційною скаргою вказувала на те, що відмова суду у задоволенні позовних вимог щодо зміни черговості прийняття спадщини є несправедливою, так як висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи. Судом безпідставно не було взято до уваги те, що ОСОБА_7 був інвалідом 2 групи з 1999 року, людиною похилого віку, потребував стороннього догляду, а вона проживаючи разом з ним піклувалася про нього та забезпечувала матеріально.

Однак, колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги правильності висновків суду в частині відмови у задоволенні вимог щодо зміни черговості прийняття спадщини не спростовують.

Так як відповідно до ст. 1259 ЦК фізична особа яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Ні в ході розгляду справи як в суді першої так і апеляційної інстанції позивачем не було надано належним і допустимих доказів в розумінні положень ст. 58, ст. 59 ЦПК на підтвердження обставин того, що ОСОБА_7 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був тривалий час у безпорадному стані та потребував опіки, матеріального забезпечення та сторонньої допомоги і таку допомогу йому мала можливість і надавала позивач. Хоча у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

А відтак, відмова суду у задоволенні зазначених вище позовних вимог є правомірною, підстав для скасування рішення суду з зазначених вище доводів апелянта нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року скасувати в частині задоволення вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_7 без шлюбу з квітня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року та постановити у цій частині нове рішення за яким:

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім'єю.

У іншій частині постановлене судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: