У Х В А Л А

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В. П.,

суддів: Амеліна В. І., Карпенко С. О.,

Дербенцевої Т. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 03 березня 2006 року б/н, звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з відповідача 13 952 грн 88 коп. заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 16 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 03 березня 2006 року ОСОБА_3 звернулася до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», із заявою, на підставі якої відповідачу було надано кредит у розмірі 9 200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредит надано відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг (далі - Умови), Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, з якими ОСОБА_3 була ознайомлена, про що свідчить її підпис у заяві про надання кредиту.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого за період з 14 серпня 2011 року по 14 серпня 2014 року утворилась загальна заборгованість за кредитом у розмірі 13 952 грн 88 коп., із яких: 113 грн 52 коп. - заборгованість за кредитом, 12 698 грн 75 коп. - заборгованість за відсотками, 500 грн - штраф (фіксована складова) та 640 грн 61 коп. - штраф (процентна складова), яку позивач і просив стягнути на свою користь.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку чергового платежу.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Таким чином, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

У той же час, вирішуючи спір по суті, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України суди строку дії кредитної картки не встановили. У заяві на видачу кредиту строк дії картки не зазначено, не містять інформації про строк дії картки і Умови. Сама кредитна картка чи її копія у судах не досліджувалась.

З огляду на таке висновки судів про те, що строк дії картки становив 2 роки, тобто до 03 березня 2008 року, ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач посилалась на те, що будь-якого кредитного договору не підписувала та з будь-якими Умовами не була ознайомлена.

У той же час, вважаючи доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем кредитного договору, який складається із заяви позичальника на видачу кредиту та Умов, суди належним чином не перевірили заперечення відповідача, не звернули уваги на те, що Умови, які були надані позивачем до позовної заяви, не містять підпису позичальника, натомість Умов, які діяли на момент укладання кредитного договору, суди не дослідили, не перевірили, з якими саме Умовами була ознайомлена ОСОБА_3 та якими доказами таке підтверджується.

Таке має значення для правильного визначення моменту, з якого почався перебіг строку позовної давності, визначення періоду нарахування заборгованості та вирішення спору у цілому.

З огляду на таке висновки судів про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності є передчасними.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. П. Гончар

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук