Справа № 369/3904/15-ц Головуючий у І інстанції Медвідь Н.О.
Провадження № 22-ц/780/4912/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 40 29.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Волохова Л.А.,

суддів: Журби С.О., Мельника Я.С.,

при секретарі Роговській Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал» до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації,

встановила:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал» до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації - відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Петрівський квартал» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважають, що приймаючи рішення суд не надав належну оцінку доказав наявним в матеріалах справи внаслідок чого ухвалив незаконне рішення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, якімають значення для вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що16.02.2015 на засіданні наради Києво-Святошинської державної адміністрації Київської області відповідач виступив з заявою-виступом, та розповсюдив інформацію що позивач будує незаконне будівництво на території с. Петрівське, будівництво висить в повітрі, по генеральному плану будівництво мало бути здійснене лише 14-и житлових будинків, а збудовано 33, до каналізації будинки не підключені (лише 3-й з них), решта зливає стічні води незаконно, що підтверджується поясненнями сторін а також відеозаписом , який було проглянуто в судовому засіданні, що позивач вважає неправдивою інформацією ,такою що порочить ділову репутацію його.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Відповідно до п. 2 Постанови № 1 при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні точно і неухильно застосувати положення Конституції України, Цивільного кодексу України, законів України: від 16 листопада 1992 року № 2782-ХІІ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», від 2 жовтня 1992 року № 2657-ХІ1 «Про інформацію», від 21 грудня 1993 року № 3759-ХІІ «Про телебачення і радіомовлення» (у редакції Закону від 12 січня 2006 року № 3317-ІУ), від 23 вересня 1997 року № 540/97-ВР «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» - та інших нормативно-правових актів, що регулюють вказані суспільні відносини.

Враховуючи положення статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, а також враховувати роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34).

У п. 15 Постанови № 1 роз'яснено, що згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (п. 18 Постанови № 1).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в судовому засіданні довів, що поширена ним інформація щодо позивача 16.01.2015 на засіданні наради Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області є достовірною.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, так як в судовому засідання в суді першої інстанції відповідач та його представник надали лист КП «Вишнівськийводоканал» № 74 від 10.03.2015, яким підтверджується відсутність підключення багатоповерхових будинків, збудованих позивачем, до каналізаційної мережі м. Вишневе, а також, що позивач станом на 2015 рік не виконав технічних умов на скид стічних вод в міську каналізаційну мережу м. Вишневе, виконання яких дозволило б скидати стоки в об'ємі 230 м куб./добу.

Листом КП «Петрівське» № 29 від 24.03.2015 підтверджено, що фактичне підключення будинків, збудованих позивачем, до водовідведення стічних вод не було здійснене.

Крім цього Петрівською сільською радою у листі № 440 від 18.05.2015 підтверджується, що територія, на якій будується позивач, не увійшла до містобудівної документації, а саме: як до Генерального плану розвитку та забудови с. Петрівське, затвердженого рішенням Петрівської сільської ради у 1992 року, так і до детального плану забудови житлових масивів в с. Петрівське, розробленого ДП «УкрНДІПроцивільсільбуд» у 1997 році.

Також постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2015 у справі № 369/4091/15-а яким було визнано незаконним та скасовано рішення Петрівської сільської ради Києво-Святошинського районну Київської області ЬУІ сесії VI скликання від 28.01.2015 № 3227 «Про погодження «Ескізу генерального плану, поєднаного з детальними планами території окремих частин с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області», а також рішення Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області LVI сесії VI скликання від 28.01.2015 № 3228 «Про погодження «Проекту внесення змін в детальний план території з добавлянням (розширенням) нових територій, що прилягають до вул. Богдана Хмельницького, бульв. Тараса Шевченка та бульв. Лесі Українки в с. Петрівське Києво-Святошинського району Київської області», що свідчить про порушення позивачем вимог ст.ст. 16,19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст. 47-1 ЗУ "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У відповідності зі ст. 3 Конституції України честь і гідність людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також в ст. 21 Конституції наголошується що всі люди вільні і рівні в своєї гідності та правах.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як і ст. 34 Конституції України, передбачає, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів, змістом чого є свобода дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів.

Зокрема, Європейський Суд наголошує, що стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані Oberschick v.Austria (№1), рішення від 23.05.1991). Журналістська свобода передбачає також використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або, навіть, провокаційних (рішення у справі Prager and Oberschick v.Austria (no.l) від 26.04.1995). При дотриманні умов §2 статті 10 Конвенції, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі Handyside v. the United Kindom від 07.12.1976).

Європейський Суд з прав людини відзначив, що навіть оціночне судження може виходити за межі прийнятного, якщо воно не має під собою ніякого фактичного підґрунтя (рішення у справі «Єрузалем проти Австрії))).

Таким чином, висновки суду першої інстанції повністю відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги представника позивача не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши спір, повно та всебічно дослідив й оцінив обставини справи, надані сторонами докази, застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал» відхилити.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Журба С.О.

Мельник Я.С.