АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1821/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2830/15Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Винниченко Ю. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого: судді Винниченко Ю.М.,

суддів: Корнієнко В.І, Одринської Т.В.,

при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 липня 2015

по справі за позовом ОСОБА_3 до Кременчуцького комунального автотранспортного підприємств 1628 про визнання незаконним наказу про звільнення,поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Кременчуцького комунального автотранспортного підприємств 1628 про визнання незаконним наказу про звільнення,поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, вказував, що працював у відповідача з травня 2013 року водієм-навантажувачем п'ятого розряду і був звільнений 26 лютого2015 року з роботи за п.2ч.1 ст. 40 КЗпП України (застаном здоров'я). Вважає вказане звільнення безпідставним, необгрунтованим та незаконним, окільки порушена процедура, а саме не погоджено звільнення працівника з профспілковим комітетом.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Полтави від 30 липня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процессуального права, невідповідності рішення суду обставинам прави.

Зазначає, що Кременчуцьким КАТП-1628 порушено порядок погодження звільнення працівника з профспілковим комітетом, а сааме не було внесено подання до Вільної профспілки м. Кременчука про надання згоди на його звільнення, як голови первинної профспілкової організації вказаної профспілки.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності до ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 24 травня 2013 року позивача ОСОБА_3 було прийнято на роботу до відповідача водієм навантажувача на базі трактора Т-156 з присвоєнням 5-го розряду згідно наказу № 51-вк від 24 травня 2013 року (т. 1 а.с. 35 - 36).

Як зазначено в Карті працівника, який підлягає попередньому медичному огляду, оформленої відповідно додатку № 3 до п. 2.4 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого Наказом МОЗ України від 25 травня 2007 року за № 246, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 липня 2007 року за № 846/14113, при прийомі позивача на роботу до відповідача, позивач ОСОБА_3 пройшов попередній медичний огляд в результаті якого за висновком медичної комісії позивача було визнано придатним для роботи за професією тракториста (т. 2 а.с. 82).

При прийнятті на роботу позивача було ознайомлено з його обов'язками згідно робочої інструкції, наявністю шкідливих та небезпечних факторів за спеціальністю при проведенні атестації робочого місця 29 липня 2013 року, що підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та підтверджується наявними в матеріалах справи: копією робочої інструкції (т. 1 а.с.а.с. 30 - 32), копією наказу про прийняття на роботу, де вказано про шкідливі умови праці (т. 1 а.с. 35), копією Картки умов праці позивача (т. 1 а.с.а.с. 43 - 45).

Згідно з довідкою Полтавської спеціальної МСЕК, виданої 22 грудня 2014 року, позивачеві встановлена третя група інвалідності з 15 грудня 2014 року на строк до 01 січня 2016 року із зазначенням: - причина інвалідності загальне захворювання; - висновок про умови та характер праці протипоказана важка фізична праця, робота зі значним психоемоційним напруження. Рекомендовано спостереження та лікування у лікаря за відповідним фахом згідно п. 1.3 Державних соціальних норм у сфері реабілітації інвалідів у відповідній області (за діагнозом хвороби позивача), затвердженої Наказом МОЗ України від 07 лютого 2008 року за № 57, з придбанням необхідних медичних препаратів для здійснення оперативного лікування (т. 1 а.с. 11).

Після одержання від позивача копії довідки про висновки, рекомендації та встановлення групи інвалідності, адміністрація відповідача відповідно до вимог ст. 169 КЗпП України, Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого Наказом МОЗ України за № 246 від 21 травня 2007 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 липня 2007 року за № 845/14113, направила відповідача на проходження періодичного медичного огляду.

За результатами медичного огляду лікарською комісією було зроблено висновок, що позивач за своєю професією придатний працювати трактористом без вібрації згідно п. 5.3.1 Переліку шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу, при роботі з якими обов'язковий попередній (періодичний) медичний огляд працівників, як додатку № 4 до п. 2.6 вказаного Порядку проведення медичних оглядів (т. 1 а.с. 45).

Згідно заключного акту за результатами періодичного медичного огляду працівників Кременчуцького КАТП-1628 від 22 грудня 2014 року було зазначено, що позивач за своєю спеціальністю має виробничий шум, вібрацію і йому рекомендовано за наслідками перенесеної тяжкої хвороби проходження подальшого лікування, п. 3.10.1 (т. 1 а. с. 38 - 42).

Враховуючи наявність медичних висновків щодо стану здоров'я позивача та можливості виконання обов'язків за спеціальністю, атестації робочого місця позивача, наявності шкідливих умов праці позивача, адміністрацією відповідача відповідно до вимог ст. 170 КЗпП України та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» 25 грудня 2014 року було ознайомлено позивача з наявними вакантними посадами з метою переведення на легшу роботу.

20 січня 2015 року адміністрацією відповідача було повторно запропоновано позивачеві переведення на інші вакантні посади шляхом направлення пропозиції в письмовій формі.

Крім того, у подальшому адміністрацією відповідача було встановлено, що запропоновані вакантні посади за умовами атестації робочих вакантних місць та карток умов праці мають шкідливі умови у тому числі для здоров'я позивача, тому 04 лютого 2015 року відповідач в черговий раз запропонував позивачеві вакантне робоче місце прибиральника з оплатою в розмірі 50 відсотків заробітної плати згідно штатного розкладу.

Позивач на пропозиції адміністрації відповідача своїм листом від 27 січня 2015 року погодився на всі вакантні робочі місця, які були запропоновані 25 грудня 2014 року та 20 січня 2015 року, але з умовою нарахування та виплати заробітної плати за новими спеціальностями в розмірі заробітної плати, яка виплачувалася за попереднім місцем роботи. Інших заяв до адміністрації відповідача позивач щодо переведення на легшу роботу, на інші спеціальності, без наявності чи з наявністю певних умов, не подавав (т. 1 а.с. 48 - 50).

Вказані обставини також підтвердили у судовому засіданні третя особа ОСОБА_6, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, і не заперечувалися позивачем.

Наказом за № 9-зк від 25 лютого 2015 року позивача ОСОБА_3 було звільнено з роботи за професією водія навантажувача 5-го розряду за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я з 25 лютого 2015 року (т. 1 а.с. 51).

Трудову книжку і розрахункові суми при звільненні були видані та направлені позивачеві в день звільнення, що не заперечував позивач (т. 1 а.с. 128 - 130).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірванні власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само вазі скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями) роз'яснено, що при розгляді справ про звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі коли встановить, що воно проведене на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обв'язки чи їх виконання протипоказане за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і працівника не можливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Районний суд з урахуванням даних обставин і вказаних норм права прийшов до висновку, що наказ про звільнення позивача з роботи було видано без порушень чинного законодавства України, з даним висновком погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Адміністрація відповідача при прийнятті на роботу позивача та при отриманні висновку МСЕК щодо встановлення групи інвалідності дотрималася вимог ст.ст. 169, 170 КЗпП України, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», щодо проведення попереднього (при прийнятті на роботі), періодичного (упродовж трудової діяльності) медичних оглядів позивача, як працівника, який був зайнятий на роботі зі шкідливими та небезпечними умовами праці, щодо вжиття заходів на переведення позивача на легшу роботу з пропозицією наявних вакантних посад.

25 грудня 2014 року ОСОБА_3 був ознайомлений із переліком вакантних посад, які є на підприємстві Кременчуцького КАТП 1628, але від ОСОБА_3 заяв про згоду або відмову про подальше працевлаштування не надходило.

20 січня 2015 року ОСОБА_3 був направлений лист стосовно того, що ОСОБА_3 не може обіймати посаду водія трактора навантажувача, так як дана посада має шкідливі фактори впливу на організм. Для подальшого врегулювання питання щодо працевлаштування підприємство просило надати заяву на згоду або відмову.

Згідно умов праці за спеціальністю у позивача були наявні шкідливі і небезпечні умови праці: локальна вібрація та виробничий шум, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи (т. 1 а.с. 38 - 42, 43 - 45). Такий характер та умови праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу відноситься до першого ступеня третього класу Гігієнічної класифікації праці за № 4137-86 від 12 серпня 1986 року, що було також відображено в санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці від 11 березня 2015 року (т. 1 а.с.а.с. 236 -239).

Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає, погоджуючись з відповідачем, що позивач за станом здоров'я не міг продовжувати виконувати трудові обов'язки за спеціальністю водія навантажувача на базі трактора.

У відповідача фактично була відсутня можливість перевести позивача на вакантні посади, які були запропоновані у грудні 2014 року та січні 2015 року у зв'язку з наявністю шкідливих та небезпечних умов праці (т. 2 а.с. 87 - 136). Крім того, на спеціальність машиніст котельні позивача не можливо було перевести у зв'язку з невведенням котельні в експлуатацію.

Доводи позивача та його представника щодо наявності порушень зі сторони відповідача в атестації робочих місць не заслуговують уваги, оскільки згідно висновку № 27 від 27 лютого 2014 року Державної експертизи умов праці, проведеної Департаментом праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, постає, що оцінка умов праці на робочих місцях, атестація робочих місць проводиться відповідачем з дотриманням чинного законодавства України (т. 2 а.с. 65 - 66).

Висновками МСЕК, комісії при періодичному медичному огляді позивача у грудні 2014 року, Картки умов праці позивача за робітничою спеціальністю, були наявні протипоказання для продовження роботи позивача за робітничою професією на яку його було прийнято 24 травня 2013 року, та надано відповідні рекомендації. І такі протипоказання та рекомендації були встановлені після прийняття позивача на роботу, тобто після укладення трудового договору, а звідси, невідповідність позивача виконуваній роботі за спеціальністю водія навантажувача на базі трактора саме і проявилося під час виконання його трудових обов'язків у стані його здоров'я, що перешкоджає продовженню його роботи. Тому, підставою для звільнення позивача за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України і стали саме висновки Полтавської спеціальної МСЕК та комісії при проходженні позивачем періодичного медогляду у грудні 2014 року. Підтвердженням стану здоров'я, необхідності лікування позивача згідно рекомендації МСЕК є той факт, що у березні 2015 року позивачу було здійснено оперативне лікування в Полтавській обласній лікарні за діагнозом, за яким була встановлено група інвалідності.

Згідно з ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

25.02.2015 року до Голови профспілки Кременчуцького КАТП 1628, яка є діючою на підприємстві, було направлено подання щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_3 за пунктом 2 ст.40 КЗпП України, на що профспілкою Кременчуцького КАТП 1628 був наданий витяг із протоколу про те, що працівник ОСОБА_3 не є членом профспілки Кременчуцького КАТП 1628 ( т.1 а.с. 33-34).

Крім того, вважаючи, що відповідачем не було порушено вимог ст. 43 КЗпП України щодо отримання згоди профспілкової організації, членом якої є позивач, на його звільнення з роботи з підстав, зазначених у наказі про звільнення, районний суд виходив із того, що первинна профспілкова організація працівників Кременчуцького КАТП-1628 Вільної профспілки м. Кременчука, членом якої є позивач, не була легалізована в установленому законом порядку, з чим не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Так, статтею 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено легалізацію профспілок і їх об'єднань.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 жовтня 2000 року № 11-рп/2000 положення ст. 16 вказаного Закону в частині встановлення таких умов легалізації профспілок, які фактично пов'язують початок діяльності створеної з метою забезпечення і захисту інтересів працівників організації як профспілки з моментом її реєстрації у відповідних органах, що рівнозначно вимозі про попередній дозвіл на утворення профспілки, визнано такими, що не відповідають частині третій статті 36 Конституції України.

Законом України від 13 грудня 2001 року № 2886-III «Про внесення змін до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» ст. 16 вказаного Закону було викладено в новій редакції, згідно з якою профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу залежно від рівня виборної організації, відповідно Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласними, Київським та Севастопольським міськими, районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення) управліннями юстиції. При цьому легалізуючий орган не може відмовити в легалізації профспілки, а лише може запропонувати профспілці надати додаткову документацію, необхідну для підтвердження статусу. Профспілка набуває права юридичної особи з моменту затвердження статуту. Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту. Статус організацій всеукраїнської профспілки чи профспілки іншого статусу визначається статутом цієї профспілки. Про належність до певної профспілки організації, які діють на підставі статуту цієї профспілки, надсилають легалізуючому органу за місцем свого знаходження повідомлення із посиланням на свідоцтво про легалізацію профспілки, на підставі якого вони включаються до реєстру об'єднань громадян. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця.

Таким чином, закон пов'язує початок діяльності профспілки з моменту затвердження статуту профспілки та набуття нею прав юридичної особи, а статус організації профспілки є похідним від статусу спілки, за статутом якої вони діють.

Проаналізувавши зміст виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про державну реєстрацію первинної профспілкової організації працівників Кременчуцького КАТП-1628 Вільної профспілки м. Кременчука, керівником якої є ОСОБА_3 ( т. 1 а.с. 12), а також свідоцтв про реєстрацію об»єднання громадян, Статуту Вільної профспілки міста Кременчука та Статуту об»єднанння Вільних профспілок, протоколу установчих зборів по створенню вказаної первинної профспілкової організації, заяви ОСОБА_3, повідомлень на ім»я адміністрації КАТП-1628 та Кременчуцькому міському управлінню юстиції ( т. 1 а.с. 96 -127), колегія суддів прийшла до висновку про належну легалізацію цієї профспілкової організації, тому звернулась з відповідним запитом щодо надання згоди чи відмови у її наданні на звільнення ОСОБА_3 з роботи .

Відповідно до протоколу № 9 засідання профкому ППО працівників КАТП-1628 ВПмК від 15.09.2015 року та протоколу № 4 засідання профкому Вільної профспілки міста Кременчука не надано згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_3 за п.2 ст. 40 КЗпП України ( т. 2 а.с. 206-217).

Згідно з ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Проаналізувавши зміст вказаних протоколів, колегія суддів приходить до висновку, що вказані рішення первинної профспілкової організації та профспілкового комітету не містять правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника, тому власник або уповноважений ним орган мав право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Аналогічний висновок міститься у правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у постанові від 1 липня 2015 року в справі № 6-703 цс15.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для її задоволення немає.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Розгляд справи проведений місцевим судом з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст.303,304,307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : (підпис) Ю.М. Винниченко

Судді: (підпис) В.І.Корнієнко (підпис) Т.В.Одринська

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Ю.М.Винниченко