УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

Кафідової О.В., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», поданою представником Шулікою Аліною Володимирівною, на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 23 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір

№ DNHDGK00000395, згідно з умовами якого остання отримала кредит в розмірі 31 563,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом 12 % річних, з кінцевим терміном повернення 22 лютого 2027 року.

З метою забезпечення виконання зобовʼязань за кредитним договором, 23 лютого 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки

№ DNHDGK00000395, згідно з умовами якого ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності згідно з договором купівлі-продажу.

ПАТ КБ «ПриватБанк» взяті не себе зобовʼязання за кредитним договором виконало, надало кредит, але відповідач належним чином взяті за кредитним договором зобовʼязання не виконала, допустила прострочення зобовʼязання, внаслідок чого станом на 07 липня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 79 810,94 дол. США, що за курсом НБУ становить 940 172 грн 87 коп., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі

30 806,77 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 18 771,54 дол. США, заборгованість з комісії за користування кредитом в розмірі 3 472,15 дол. США, пеня в розмірі 26 760,48 дол. США. Ураховуючи викладене, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 лютого 2007 року, яка становить

79 810,94 дол. США, що за курсом НБУ становить 940 172 грн 87 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не надано доказів щодо вартості предмета іпотеки, звіту про оцінку вартості майна на момент звернення до суду.

Проте погодитись із таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій не можна, оскільки суди дійшли його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповдіно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що 23 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір

№ DNHDGK00000395, згідно з умовами якого остання отримала кредит в розмірі 31 563,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом 12 % річних, з кінцевим терміном повернення 22 лютого 2027 року.

З метою забезпечення виконання зобовʼязань за кредитним договором, 23 лютого 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки

№ DNHDGK00000395, згідно з умовами якого ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності згідно з договором купівлі-продажу.

ПАТ КБ «ПриватБанк» взяті не себе зобовʼязання за кредитним договором виконало, надало кредит, але відповідач належним чином взяті за кредитним договором зобовʼязання не виконала, допустила прострочення зобовʼязання, внаслідок чого станом на 07 липня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 79 810,94 дол. США, що за курсом НБУ становить 940 172 грн 87 коп., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі

30 806,77 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 18 771,54 дол. США, заборгованість з комісії за користування кредитом в розмірі 3 472,15 дол. США, пеня в розмірі 26 760,48 дол. США.

З матеріалів справи вбачається, що попереднім договором купівлі-продажу квартири від 03 лютого 2007 року сторони обумовили суму договору купівлі-продажу квартири в розмірі 177 100 грн 00 коп. (а. с. 46).

Згідно з п. 1 договору купівлі-продажу від 03 листопада 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», від імені та в інтересах якого діє Шульга О.В. (продавець), та ОСОБА_3 (покупець), продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає і сплачує за квартиру АДРЕСА_1, визначену цим договором грошову суму (а. с. 23).

Пунктом 3 вказаного договору купівлі-продажу визначено, що ціна квартири складає 177 100 грн 00 коп. (а. с. 23).

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, відмовляючи в позові, всупереч ст. ст. 212, 214 ЦПК України суди попередніх інстанцій залишили поза увагою вищезазначене, фактичні обставини не встановили, належним чином не перевірили докази, надані сторонами, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому в силу ст. 338 ЦПК України є підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336/>, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Шулікою Аліною Володимирівною, задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня О.В. Кафідова О.М. Ситнік