АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2503/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Суходольський О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБондаренка С. І.
суддівВініченка Б. Б. , Храпка В. Д.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 3 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів у зв'язку із захистом прав споживача, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів у зв'язку із захистом прав споживача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 липня 2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізингу, згідно з яким позивач зобов'язався сплатити лізингодавцю грошові кошти в сумі 38000 гривень, як авансовий платіж за продаж, не більше 120 робочих днів з моменту здійснення авансового платежу, автомобіля марки «Джили», модель «МК» вартістю 76000 гривень, а ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» зобов'язалась продати зазначений автомобіль у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Позивач свої зобов'язання виконав та 16 липня 2014 року сплатив на рахунок відповідача кошти в сумі 30400 гривень, 7600 гривень та 28 липня 2014 року кошти в сумі 7600 гривень, а всього 45600 гривень.

Однак станом на час подачі даного позову не підписаний акт приймання-передачі предмету лізингу, а строк передачі закінчився 12 грудня 2014 року.

5 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача із письмовою претензією про повернення коштів в сумі 45600 гривень, але відповідач повідомив, що у відповідності до пп..10.2 п.10 договору передбачено штраф за розірвання договору лізингоодержувачем в розмірі авансового платежу в сумі 30400 гривень, а комісія за організацію даного договору поверненню не підлягає.

Позивач вважає, що вказаний договір є несправедливим , оскільки вся відповідальність покладена на споживача, відсутні умови, які б надавали право лізингоодержувачу у випадку невиконання умов договору ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» розірвати договір з ініціативи позивача та ставити питання щодо відшкодування шкоди, не передбачено право лізингоодержувача відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку у разі прострочення передачі предмета лізингу більше 30 днів та вимагати у зв'язку з цим відшкодування збитків та повернення платежів від лізингодавця, що були сплачені до такої відмови, сам договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

На підставі наведених обставин, позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу від 16 липня 2014 року з додатками №1,2,3 укладений між сторонами. Стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 45600 гривень.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 3 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що укладений договір відповідає вимогам закону, а тому підстави для визнання його недійсним - відсутні.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 липня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (лізингодавець) та ОСОБА_6 (лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу за умовами якого лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу , а останній зобов'язався сплачувати передбачені договором платежі. Предметом лізингу є автомобіль «Джили» МК.

Пунктом 1.7 укладеного договору встановлено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмету лізингу), комісії за організацію оформлення даного договору (10% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу).

Пунктом 8.1 договору сторони домовились, що складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках №1 та №2 до цього договору, які є невід'ємною частиною.

Як вбачається з додатку №1 вартість предмету лізингу складає 76000 гривень, комісія за організацію (10%) складає 7600 гривень, комісія за передачу (3%) складає 2280 гривень.(а.с.18)

Відповідно до квитанцій позивач, на виконання умов договору, сплатив 28.07.2014 року 7600 гривень (а.с.21), 16.07.2014 року 30400 гривень (а.с.22), 16.07.2014 року 7600 гривень(а.с.23).

Таким чином для передачі лізингоодержувачу предмета лізингу, останнім не виконано умови договору, крім того невиконання умов договору не тягне такі юридичні наслідки як недійсність договору.

Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем ( прямий лізинг), або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця ( постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг) , на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг ( ч. 2 ст. 806 ЦК України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому зверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - у можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати : суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавцю, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого у лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувачу, поширюються загальні положення про купівлю- продаж.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець, зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст. 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами передбачені у ч. 3 ст. 18 вказаного закону і є вичерпним.

Норми Закону України «Про захист прав споживачів» у даному випадку мають застосовуватися у системному зв'язку зі спірними правовідносинами, що регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Позивач не сплатив повністю коштів передбачених п. 1.7 договору. В такому разі відповідач позбавлений можливості приступити до виконання своїх договірних обов'язків, а отже стверджувати про наявність недобросовісності з боку відповідача (при невиконання своїх обов'язків позивачем) не можливо.

Також і відсутній дисбаланс договірних прав та обов'язків, так як, за договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

З аналізу умов договору не вбачається істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позивача , а отже твердження про визнання договору недійсним є безпідставним та недоведеним.

Статтями 7 та 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено право лізингоодержувача відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку та право вимагати розірвання договору лізингу.

Отже, законодавством передбачено порядок, умови та наслідки розірвання договорів лізингу в односторонньому порядку, тобто передбачена можливість відмовитися від правочину в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору.

Доводи апелянта про те, що він був введений відповідачем в оману підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки позивачем не доведено, що відповідач навмисно ввів його в оману, щодо умов договору. Наявність умислу є необхідною умовою для визнання договору недійсним з підстав обману (ст. 229 ЦК України).

За таких обставин, колегія суддів, не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст..ст.303,307,308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 3 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :