Номер провадження: 22-ц/785/6661/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Громіка Р.Д.

ОСОБА_2,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_7, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, припинення права на частку майна та визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

27 лютого 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, який згодом неодноразово уточнювала щодо предмету та підстав позову, обґрунтовуючи вимоги тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Марії Демченко, 12, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 лютого 2005 року після смерті батька ОСОБА_8, померлого 08 квітня 2000 року, 14 березня 2005 року право власності зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН». На теперішній час у будинку проживає відповідач ОСОБА_5, який перешкоджає їй користуватись належною часткою будинку та земельної ділянки, тому вона вимушена звернутись за захистом свого права до суду.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 358, 364, 386, 391 ЦК України, позивачка ОСОБА_3 після остаточного уточнення вимог 03 квітня 2015 року просила суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом її вселення в 31/100 частину спірного будинку, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Марії Демченко, 12, виділити їй у натурі частку із майна, що знаходиться в спільній частковій власності в житловому будинку літ «А» приміщення: 1-5 кухня, площею 8,2 кв.м; 1-3 житлова, площею 16,8 кв. м., загальною вартістю 12361 гривень, що відповідає 31/100 частинам домоволодіння, виділити відповідачу ОСОБА_5 в житловому будинку літ «А» за адресою м. Одеса, вул. Марії Демченко, 12 - 1-1 коридор, площею 11,6 кв. м, 1-2 коридор, площею 5,6 кв.м, 1-4 житлова, площею 7,8 кв.м, 1-6 житлова, площею 14,5 кв.м; 1-7 житлова, площею 7,1 кв.м, душ літ «Е», вбиральню літ «Ж», навіс літ «З», сарай літ «Д», загальною вартістю 27112 грн., що відповідає 69/100 частинам, стягнути з відповідача ОСОБА_5 на її користь компенсацію вартості зменшеної частки та розрахунок за переобладнання в розмірі 9222 грн. (4206 грн. + 5016 грн.), визначити порядок користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Марії Демченко, 12, та встановити порядок користування земельною ділянкою, площею 634 кв.м., визначивши за нею земельну ділянку площею 211,30 кв.м, що складає 1/3 частину від її частки, визначити порядок користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Марії Демченко, 12, та встановити порядок користування земельною ділянкою площею 634 кв.м, визначивши за відповідачем ОСОБА_5 земельну ділянку площею 422,70 кв.м, що складає 2/3 від його частки (а.с. 2-3, 90-91, 216-218).

Відповідач ОСОБА_5 проти позову заперечував й в своїх письмових поясненнях зазначав, що після смерті батька ОСОБА_8 позивачка жодного разу не сплачувала послуги за користування спільним майном, не проводила ремонт приміщень будинку та не надала доказів у підтвердження того, що він перешкоджає їй користуватись житловий будинком та земельною ділянкою. Згідно із свідоцтвами про право на спадщину спадковим майном є житловий будинок під літ. «А» загальною житловою площею 46.2 кв.м., та надвірні споруди. Після відкриття спадщини він прибудував до вказаної будівлі кухню, площею 8,2 кв.м., та коридор, площею 11,6 кв.м., але експерт включив ці приміщення до спадкового майна, чим порушив його права. Згідно висновку експерта до позивачки відходить житлова кімната та кухня, яка є єдиною у цьому будинку, що призведе до негативних наслідків для нього у вигляді витрат на обладнання кухні в іншому приміщенні, складання нових проектів для підключення необхідних комунікацій, їх підключення та переукладення договорів з постачальниками послуг (а.с. 16-17, 110-111).

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3 задоволено. Суд усунув перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення позивачки в 31/100 домоволодіння, яке розташоване за адресою м. Одеса, вул. М. Демченко, 12,

виділив ОСОБА_3 у натурі частку із майна, що знаходиться в спільній частковій власності, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. М. Демченко, 12, в житловому будинку літ. «А» приміщення: 1-5 кухня, площею 8,2 кв.м; 1-3 житлова, площею 16,8 кв.м, загальною вартістю 12361,00 грн., що відповідає 31/100 частинам домоволодіння,

визначив порядок користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. М. Демченко, 12, та встановив порядок користування земельною ділянкою площею 634 кв.м., визначивши за ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 211,30 кв.м, що складає 1/3 частину від її частки, а саме:

- від початкової крапки «1» по прямій лінії на відстані 7,58 м до крапки «2»;

- з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 10,40 м до крапки «З»;

- з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 2,90 м до крапки «4»;

-з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 11,65 м до крапки «5»;

- з наступним поворотом вправо по прямій лінії, у тому числі по осьовій лінії стіни житлового будинку на відстані 4,28 м до крапки «6»;

- з наступним поворотом вліво по прямій лінії - по осьовій лінії стіни житлового будинку на відстані 0,96 м до крапки «7»;

- з наступним поворотом вправо по прямій лінії у тому числі по осьовій лінії стіни житлового будинку, на відстані 6,69 м до крапки «8»;

- з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 22,76 м (6,08 м + 16,8 ) до початкової крапки «1»,

виділив відповідачу ОСОБА_5 в житловому будинку літ «А», який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. М. Демченко, 12, - 1-1 коридор, площею 11,6 кв.м; 1-2 коридор, площею 5,6 кв.м; 1-4 житлова, площею 7,8 кв.м; 1-6 житлова, площею 14,5 кв.м: 1-7 житлова, площею 7,1 кв.м; душ літ. «Е», вбиральню літ «Ж», навіс літ. «З», сарай літ. «Д», загальною інвентаризаційною вартістю 27112,00 грн., що становить 69/100 часткам домоволодіння,

визначив порядок користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. М. Демченко, 12, та встановив порядок користування земельною ділянкою, площею 634 кв.м, визначивши за відповідачем ОСОБА_5 земельну ділянку площею 422,70 кв. м, що складає 2/3 від його частки, а саме:

- від початкової крапки «2» по прямій лінії на відстані 9,8 м (3,5 м + 1,55 м + 4,75 м) до крапки «12»:

- з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 35,90 м (3,30 м + 11,70 м + 20,90 м) до крапки «15»;

- з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 18,13 м до крапки «16»;

- з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 0,63 м до крапки «17»;

- далі з незначним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 12,35 м (3,20 м + 9,15 м) до крапки «8»;

- з наступним поворотом вправо по прямій лінії, у тому числі по осьовій лінії стіни житлового будинку, на відстані 6,69 м до крапки «7»;

- з наступним поворотом вліво по прямій лінії - по осьовій лінії стіни житлового будинку - на відстані 0,96 м до крапки «6»;

- з наступним поворотом вправо по прямій лінії, у тому числі по осьовій лінії стіни житлового будинку, на відстані 4,28 м до крапки «5»;

- з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 11,65 м до крапки «4»;

- з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 2,90 м до крапки «З»;

- з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 10,40 м до початкової крапки «2»(а.с. 225-228).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2015 року за заявою позивачки ОСОБА_3 позов в частині стягнення з відповідача ОСОБА_5 компенсації вартості зменшеної частки та розрахунок за переобладнання у розмірі 4206 грн. та 5016 грн., а всього 9222 грн., залишений без розгляду (а.с. 222).

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_9, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права (а.с. 233-234).

В запереченні проти апеляційної скарги позивачка ОСОБА_3 просить апеляційний суд скаргу відхилити у звязку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7, пояснення на апеляцію позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6М, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої виходив з того, що в судовому засіданні доведено, що є технічна можливість поділу спірного житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою та виділ позивачці в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частинами 1, 2, 3 статті 364 ЦК України, передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Статтями 363, 367 ЦК України передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є обєктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників.

Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

З матеріалів справи вбачається, що 08 квітня 2000 року помер батько сторін у справі ОСОБА_8, після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Марії Демченко, 12, спадкоємцями першої черги були його дружина ОСОБА_10 та діти, сторони у справи, які прийняли й оформили спадщину.

Позивачці ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Марії Демченко, 12, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 лютого 2005 року, 14 березня 2005 року право власності зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» (а.с. 10,11).

Відповідачу ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Марії Демченко, 12, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 2005 року та договору дарування від 24 листопада 2005 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_5, право власності зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» 15 серпня 2007 року (а.с. 69-75).

Згідно з наявними у справі правовстановлюючими документами спадщина складалась з спірного житлового будинку, який в цілому складається з однією камяної будівлі, житловою площею 46,2 кв.м., та надвірних споруд: «Е» - душ, «Ж» - вбиральня. «З» - навіс, «Д» - сарай, 1-3 огорожа, І-мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 595 кв.м., що належала померлому на підставі договору на право забудови дома та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою 28 липня 1950 року, зареєстрованого в реєстрі за №44921, та зареєстрованого у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості у книзі:124-20, номер запису 13213.

Із зазначених документів вбачається, що на самовільно побудовані споруди: прибудову «А2» та навіс «Л» свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Зазначене домоволодіння не поділене в натурі між співвласниками, на момент звернення ОСОБА_3 з позовом до суду 27 лютого 2013 року згідно із даними технічної інвентаризації, проведеної Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості, станом на 02 грудня 2004 року спірний житловий будинок складається з житлової будівлі під літ. «А» 1965 року будівництва, яка складається з приміщень: 1-1 коридору, площею 11,6 кв.м., 1-2 коридору, площею 5,6 кв.м., 1-3 житлового, площею 16,8 кв.м., 1-4 житлового, площею 7,8 кв.м., 1-5 кухні, площею 8,2 кв.м., 1-6 житлового, площею 14.5 кв.м., 1-7 житлового, площею 7,1 кв.м., 1-8 житлового, площею 16,5 кв.м., 1-9 санвузлу, площею 11,3 кв.м., 1-10 кладової, площею 4,5 кв.м., загальною площею 103, 9 кв.м., житловою площею 62,7 кв.м., підсобною площею 41.2 кв.м. (приміщення 1-8 житлове, площею 16,5 кв.м., 1-9 санвузол, площею 11,3 кв.м. та 1-10 кладової, площею 4,5 кв.м. є самочинними), господарських будівель і споруд: під літ. «З», «Л» - навіси, літ. «Е» - душ, літ. «Д» - сарай, літ. «Ж» - вбиральня, 1-3 огорожа, І-мостіння, що розташовані на земельної ділянці, площею 623 кв.м. На технічному паспорті є відбиток про те, що прибудова літ. «А2» та навіс літ. «Л» є самочинними (а.с. 4-9).

Із витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» №8682609 від 19 жовтня 2005 року вбачається, що зазначені прибудова та навіс самочинно зведені відповідачем ОСОБА_5 (а.с. 74).

Висновками судових будівельно-технічних експертиз №140/2013 року від 30 вересня 2013 року (ас. 49-68), №040/2014 від 11 вересня 2014 року (а.с. 131-144) та висновком №ЕД-2-1-64/15 від 02 березня 2015 року встановлено, що на земельній ділянці площею 634 кв.м. розташовані самочинно зведені прибудова літ. «А2», навіс літ «Л» та ще один навіс, що не зазначений ні правовстановлювальній, ні технічній документації.

Таким чином, судом першої інстанції не враховано те, що до складу спірного житлового будинку з надвірними спорудами входять самовільно переобладнані та самовільно збудовані споруди.

Дійшовши висновку про можливість виділення належної позивачці ОСОБА_3 частки у вигляді жилої кімнати та кухні, суд першої інстанції в порушення ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України не звернув уваги на те, що спадкова маса складалась з спірного житлового будинку, який в цілому складається з однією камяної будівлі, житловою площею 46,2 кв.м., та надвірних споруд, а станом на 02 грудня 2004 року спірний житловий будинок складається з житлової будівлі під літ. «А» загальною площею 103, 9 кв.м., житловою площею 62,7 кв.м., підсобною площею 41.2 кв.м., тобто житлова площа збільшена та є підсобні приміщення,

на перевірив, чи ізольовані кухня та житлова кімната від приміщень іншого співвласника, чи має окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складає окремий обєкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння обєкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію обєктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, передбачено, що не підлягають поділу обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти нерухомого майна. Питання щодо поділу обєктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні ст. ст. 364, 367, 376 ЦК України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі №6-286цс15, Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що «зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти нерухомого майна».

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що спірний житлової будинок є самочинно реконструйованим нерухомим майном, яке не є обєктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Вказаний висновок також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, висловленими в постанові від 03 квітня 2013 року у справі №6-12цс13, в постанові від 04 грудня 2013 року у справі №6-130цс13, в постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14, які у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів України.

Згідно з ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У частині 1 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частинами 1, 3 та 4 ст. 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.

Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації.

Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Від вирішення питання про виділ частки (поділ будинку) залежить вирішення спору щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований спірний будинок, тому не можна погодитись із висновком суду першої інстанції про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Отже, вимоги ОСОБА_3 є незаконними, необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Крім того, загальновідомою обставиною є те, що головуюча у справі суддя Коваленко Олена Борисівна, була призначена строком на пять років на посаду судді Київського районного суду м. Одеси згідно із Указом Президента України від 16 квітня 2010 року №544/2010.

Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку (ч. 1 ст. 70 ЦПК України, ч. 1ст. 254 ЦК України).

Справу вирішено 16 квітня 2015 року, тобто після закінчення пятирічного строку призначення на посаду судді, тобто неповноважним судом.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, норм матеріального права, ст. ст. 364, 367, 376 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

При подачі апеляційної скарги відповідач ОСОБА_5 сплатив судовий збір в сумі 121, 80 грн., тому згідно із ч. 5 ст. 88 ЦПК України з позивачки ОСОБА_3 слід присудити на користь відповідача вказані судові витрати.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, припинення права на частку майна та визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Стягнути ОСОБА_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_5, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати в сумі 121,80 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_11

ОСОБА_2