Справа № 133/1393/15-ц Провадження № 22-ц/772/3131/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 46Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого судді Панасюка О.С., суддів Кучевського П.В., Берегового О.Ю., з участю секретаря Топольської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25 вересня 2015 року,

встановила:

У травні 2015 ОСОБА_2 звернулась в суд з цим позовом, вказуючи, що 11 травня 2009 року ОСОБА_7 подарувала їй цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у м. Козятині Вінницької області по вул. Кривошеїна, 53. З 2012 по 2014 роки вона проживала на території АР Крим, а після повернення у травні 2014 року до м. Козятина виявила, що в будинку самовільно оселилися син колишньої власниці ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Просила усунути їй перешкоди у користуванні власним житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25 вересня 2015 року позов задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права власності. Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з житлового будинку, розташованого у м. Козятині Вінницької області по вул. Кривошеїна, 53, без надання іншого жилого приміщення. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_8, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 11 травня 2009 року ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дар цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у м. Козятині Вінницької області по вул. Кривошеїна, 53 (договір дарування на а. с. 9, реєстраційне посвідчення Козятинськго районного структурного підрозділу КП «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» на а. с. 10).

З акту квартального комітету № 6 м. Козятина від 16 лютого 2015 року видно, що в будинку № 53 по вул. Кривошеїна без реєстрації проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї (таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові № 6-158цс-14 від 5 листопада 2014 року, яка в силу приписів ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України).

Відтак, оскільки відповідачі не є членами сім`ї позивачки власника житлового будинку, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задля усунення перешкод ОСОБА_2 у здійсненні права власності на це нерухоме майно, а доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 вселився в будинок на законних підставах як член сім`ї колишньої власниці ОСОБА_9 не є істотними і не дають підстав для висновку про незаконність оскаржуваного рішення.

Колегія суддів відхиляє також доводи апелянта про неврахування судом при вирішенні спору інтересів неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як видно з позовної заяви ОСОБА_2 вимог про виселення неповнолітньої ОСОБА_10 не заявляла, не має у справі й жодних доказів, які б підтверджували факт проживання неповнолітньої у спірному будинку. Саме лише подання відповідачами до суду копії свідоцтва про народження ОСОБА_10 не могло бути підставою для залучення її (її законного представника) та органу опіки і піклування до участі у справі з огляду на порушення встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та визначеного ст. ст. 33, 36 ЦПК України порядку залучення до участі у справі співвідповідача чи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Колегія суддів звертає також увагу, що згідно з ч. 1 ст. 307 ЦПК України повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду до повноважень апеляційного суду не входить, що є самостійною підставою для відхилення апеляційної скарги у цій частині.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 ОСОБА_5 ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_11

Судді: /підпис/ ОСОБА_12

/підпис/ ОСОБА_13

Згідно з оригіналом: ОСОБА_11