Провадження № 2/344/1295/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-суддіХоростіля Р.В.,

секретаряБасюк С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ТзОВ «КРЕДО-ІФ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликався на те, що 27.10.2014р. на адресу товариства від відповідача надійшла заява, в якій вона просить директора ТзОВ «Радіоремсервіс» ОСОБА_1 надати письмову згоду на передачу прав на квартиру АДРЕСА_1, які на її думку в неї виникли за договором 2/03 від 10.03.2014р. Така ж заява надійшла повторно 08.11.2014р. Зазначає, що вказаного в заяві з такою назвою товариства не існує, а директора ОСОБА_1 - немає, оскільки назва даного товариства змінена 18.06.2013р., а директором є ОСОБА_3., крім цього печатка із старою назвою знищено, тому на його думку ТзОВ «Радіоремсервіс» під керівництвом ОСОБА_1 немало цивільної дієздатності на укладення вказаного вище договору у зв'язку з чим просив такий договір визнати недійсним.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в заяві обставини, просив позов задоволити.

Відповідач та її представник - ОСОБА_5 в судовому засіданні позов заперечили, покликаючись на викладені в письмовому запереченні обставини, просили в задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - ОСОБА_1 в жодне із судових засідань не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав.

Заслухавши представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши всі наявні у справі докази, суд виходить з наступного.

Ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначено в ст. 203 ЦК України, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.ст. 204, 215 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як вбачається з оспорюваного договору № 2/03 (а.с.15), такий укладено 10.03.2014р. у письмовій формі між ТзОВ «Радіоремсервіс», в особі директора ОСОБА_1, який діяв на підставі зареєстрованого 22.02.2006р. Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради Статуту, та ОСОБА_2 За даним договором ТзОВ «Радіоремсервіс» зобов'язалося передати об'єкт нерухомого майна, який буде створений в майбутньому, а ОСОБА_2 зобов'язується прийняти квартиру у відповідності до його умов та оплатити кошти за неї.

Відповідно до п. 1.2 договору об'єктом нерухомого майна є майнові права на квартиру № 32, загальною площею 60,9кв.м., на 4 поверсі, що розташована в багатоквартирному житловому будинку, який знаходиться за будівельною адресою: АДРЕСА_1, планове закінчення будівництва - 4-й квартал 2014 року (п. 1.3 договору).

У червні 2013 року ТзОВ «Радіоремсервіс» змінило назву на ТзОВ «КРЕДО-ІФ», директором товариства призначено ОСОБА_3 (а.с.3, 26, 30, 70-76). Згідно з п.п. 1.3, 7.2 Статуту ТзОВ «КРЕДО-ІФ» (нова редакція - з червня 2013 року) засновниками товариства є ОСОБА_6 (розмір статутного капіталу 49%), ОСОБА_4 (розмір статутного капіталу 49%) та ОСОБА_3. (розмір статутного капіталу 2%).

Однак слід зауважити, що код ЄДРПОУ вказаної юридичної особи НОМЕР_1, а також її місцезнаходження: АДРЕСА_2, - не змінилися.

В той же час оспорюваний договір було укладено 10.03.2014р., а на його виконання від ОСОБА_2 отримано грошові кошти у сумі 270000грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.17), крім цього, як представник позивача, так і відповідач з своїм представником не заперечили факт підписання саме ОСОБА_1 оспорюваного правочину, на якому міститься печатка, яка в свою чергу згідно з Актом від 01.07.2013р. - знищена (а.с.6).

Відповідно до виписок по рахунках ТзОВ «Радіоремсервіс» за період з 01.03.2014р. по 31.03.2014р. (а.с.23-25) вказана вище сума коштів за договором (270000грн.) від відповідача не надходила.

Крім цього, як вбачається з пояснень сторін, ОСОБА_1 до вказаних вище змін в установчих документах товариства - червеня 2013 року, був учасником та директором ТзОВ «Радіоремсервіс». Крім цього, дана особа є батьком діючого учасника товариства з новою назвою - ОСОБА_6 Однак, жодних довіреностей на ім'я ОСОБА_1 у період з 18.06.2013р. по 07.04.2015р. ТзОВ «КРЕДО-ІФ» не видавало (а.с.94).

Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, який уклав оспорюваний правочин, не мав права діяти від імені ТзОВ «КРЕДО-ІФ», не був його учасником, відтак є всі підстави для задоволення позову.

Крім цього, під час розгляду справи суд виявив обставини за яких слід постановити окрему ухвалу.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 204, 215 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати договір 2/03 купівлі продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому, від 10.03.2014р., укладений між ОСОБА_2 та ТзОВ «Радіоремсервіс», - недійсним.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Івано-Франківський міський суд.

Головуючий-суддя Хоростіль Р.В.

Повне рішення складено 09 квітня 2015 року.