Справа № 569/6434/15-ц
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Сидорука Є.І.,
при секретарі Патій Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору позики від 04 грудня 2012 року ОСОБА_2 отримав у нього позику у розмірі 81 900 грн., що еквівалентно 10 000 дол. США на день укладення договору, а відповідач зобов'язувався повернути таку ж суму грошей у готівковій формі 04 січня 2013 року. Повернення позики має бути здійснено в доларах США. На підтвердження позики між ними укладено договір у письмовій формі, написано власноручно розписку про зобов'язання повернути борг від 04 грудня 2012 року. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Борг не повернув, на зв'язок не виходить. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 228 900 грн., що еквівалентно 10 000 дол. США, 3% річних від простроченої суми у розмірі 7 450,22 грн. та інфляційні витрати у розмірі 104 843,35 грн., а всього 341 193,57 грн. та витрати пов'язані з оплатою судового збору згідно квитанції.
Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, просила їх задоволити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяву чи клопотання про перенесення розгляду справи не подавав, заперечень проти позову до суду не надходило.
Суд, дослідивши докази належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, прийшов до висновку про розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення по справі.
Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Судом встановлено, що 04 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу у позику готівкові кошти в сумі 81 900 (вісімдесят одна тисяча дев'ятсот) гривень, що еквівалентно на день підписання договору 10 000 (десять тисяч) доларів США.
Згідно договору відповідач зобов'язувався повернути позивачу таку ж суму грошей у готівковій формі до 04 січня 2013 року.
Відповідно до п. 5 договору позичальник, який прострочив виконання свого зобов'язання по поверненню грошової суми Позикодавцеві, на вимогу останнього зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми.
Однак до сьогоднішнього часу гроші позивачу відповідач не повернув.
17 березня 2014 року та 17 квітня 2014 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 було направлено рекомендованим листом вимогу про повернення боргу отриманого згідно договору позики від 04 грудня 2012 року.
Крім договору позики, на підтвердження отримання від позивача грошей в позику, відповідач написав розписку.
Згідно з положеннями ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, та підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Вимогами частини 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Крім того, згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
За змістом ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов'язання. У цьому разі відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
В свою чергу ч. 2 ст. 645 ЦК України вказує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наданий позивачем розрахунок ціни позову за зобов"язанням та досліджений в судовому засіданні, є вірним.
У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за договором позики ОСОБА_2 станом на 28 квітня 2015 року має заборгованість в сумі 341 193,57 грн., яка включає борг за договором позики у розмірі 10 000 дол. США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 28 квітня 2014 року 228 900 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 7 450,22 грн. та інфляційні витрати у розмірі 104 843,35 грн.
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач в судовому засіданні свої вимоги довів належними та допустимими доказами, а відповідач їх не спростував, тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 212 - 218, 225, 294, 296 Цивільного Процесуального Кодексу України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 борг у сумі 341 193,57 грн., яка включає борг за договором позики у розмірі 10 000 дол. США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 28 квітня 2014 року 228 900 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 7 450,22 грн. та інфляційні витрати у розмірі 104 843,35 грн.
Стягнути ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3 411,95грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського

міського суду Сидорук Є.І.