Справа № 1328/2158/11 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/186/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4;

ОСОБА_5 і його представника ОСОБА_6;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про поділ зобов'язань за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та апеляційною скаргою ОСОБА_7, представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила поділити майно, набуте нею та ОСОБА_5 за час шлюбу, у якому з урахуванням уточнень просила визнати за нею право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 (у подальшому - «спірна квартира»).

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона з відповідачем з 13 травня 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду було розірвано у січні 2009 року. В період шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу вони придбали спірну квартиру, згоди щодо розподілу якої вони дійти не можуть. Оскільки з нею проживає малолітня донька, яка знаходиться на її утриманні, відповідач ухиляється від сплати аліментів, враховуючи те, що нею надано 44 000 доларів США для придбання спірної квартири, вона просила збільшити її частку у спірній квартирі, відступивши від рівності часток (т.1, а.с. 3-4, 24; т.2, а.с. 1-3).

У жовтні 2009 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана ним згідно договору-купівлі продажу від 24 квітня 2008 року. Для купівлі вказаної квартири ним за згодою ОСОБА_9 з АКІБ «УкрСиббанк» 24 квітня 2008 року було укладено договір про надання споживчого кредиту у сумі 25 000 доларів США. та 15 липня 2008 року було укладено другий договір про надання споживчого кредиту у сумі 35 000 доларів США, тому просив суд поділити зобов'язання між сторонами.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2013 року первісний позов ОСОБА_9 частково задоволено. Поділено майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: виділено ОСОБА_3 3/5 частин спірної квартири, відступивши від засад рівності часток подружжя; виділено ОСОБА_5 2/5 частин спірної квартири, відступивши від засад рівності часток подружжя. У задоволенні решти позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено (т.2, а.с. 115-116).

Дане рішення оскаржилиОСОБА_5 та ОСОБА_7 - представник ПАТ «Дельта Банк» (в подальшому - «Банк»).

Апелянт ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_9, а його зустрічний позов задовольнити, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом не були взяті до уваги договори споживчого кредиту, які були укладені між ним та Банком, в результаті чого суд прийшов до необґрунтованого висновку про те, що зобов'язання по цих договорах не є підставою для поділу згаданих зобов'язань між сторонами.

Вважає, що судом неправомірно не було застосовано до спірних правовідносин ч.4 ст. 65 Сімейного кодексу України, а також роз'яснення, які містяться у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11, згідно яких при поділі майна враховуються також і борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (т.2, а.с. 132-133, 224-227).

Представник Банку просить оскаржуване рішення в частині задоволення первісного позову ОСОБА_9 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цього позову, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд, частково задовольняючи первісний позов, не з'ясував правомірності поділу майна подружжя, що перебуває в іпотеці Банку (т.2, 135-141).

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2014 року рішення місцевого суду було скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Виділено ОСОБА_3 1/5 частин спірної квартири, відступивши від засад рівності часток подружжя; виділено ОСОБА_5 4/5 частин спірної квартири, відступивши від начала рівності часток подружжя (т.2, а.с. 231-233).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року вище згадане рішення Апеляційного суду Львівської області від 20 березня 2014 року скасовано і справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2, а.с. 247-249).

Банк, будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (т.3, а.с. 59), явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін і їхніх представників, а також перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що згадані апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Судом установлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 травня 2007 року по 23 січня 2009 року. В період шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, вищевказана квартира є об'єктом їх спільної сумісної власності.

Також судом установлено, що 24 квітня 2008 року та 15 липня 2008 року ОСОБА_5 уклав з ПАТ «УкрСиббанк» кредитні договори на суму 25 000 доларів США та на суму 35 000 доларів США. Позичальником за цими договорами є ОСОБА_5 за посвідченої нотаріальної згоди ОСОБА_3, оскільки на час їх укладення сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, звертаючись до суду із зустрічним позовом, просив суд поділити зобов'язання по вище згаданих кредитних договорах від 24 квітня 2008 року та 15 липня 2008 року перед Банком між ним та ОСОБА_3 (т.1, а.с. 83).

Із роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в пп. 23 і 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна також враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

В той же час, відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Як стверджується матеріалами справи, Банк, як кредитор, заперечував та заперечує проти зміни боржника у зобов'язаннях, які виникли в результаті укладення між Банком та ОСОБА_5 вище згаданих кредитних договорів від 24 квітня 2008 року та 15 липня 2008 року.

Так, саме за касаційною скаргою Банку (т.1, а.с. 160-162) ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2011 року було скасовано (в т.ч.) рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 січня 2011 року, яким було задоволено зустрічний позов ОСОБА_5 та проведено поділ зобов'язань по згаданих кредитних договорах між сторонами спору у рівних частинах (т.1, а.с. 144-145, 185-187).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відсутні правові підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_5 у задоволенні його позовних вимог за зустрічним позовом про поділ зобов'язань по кредитних договорах від 24 квітня 2008 року та 15 липня 2008 року між ним та ОСОБА_3, що не позбавляє ОСОБА_5 права на звернення до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з останньої відповідної частини боргу, вже погашеної ним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, звертаючись до суду із указаним позовом, просила відступити від засад рівності часток у спільному сумісному майні, з урахуванням того, що з нею залишилася проживати неповнолітня дитина.

Відповідно до ч.2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Доказів, які б спростовували презумпцію спільного майна та доводили існування обставин, передбачених ст. 57 СК України, ОСОБА_3 не надала.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст. 65 СК України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за боргами.

Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Спірну квартиру придбано ОСОБА_5 у власність під час шлюбу сторін, а тому право на неї у рівних частках набули, як ОСОБА_5, так і ОСОБА_3 Наявність боргових зобов'язань, які виникли у період шлюбу між згаданими сторонами, у тому числі - і стосовно вказаної квартири, на правовий режим спірної квартири, як спільного майна подружжя, не впливає.

Відносини щодо боргів подружжя, які виникли у період їх шлюбу, знаходяться за площиною спірних правовідносин щодо поділу майна, набутого сторонами спору за час їхнього шлюбу, та за змістом ч.4 ст. 65 СК України не звільняють позивачку ОСОБА_3 від участі у їх виконанні.

З урахуванням всіх обставин по справі в їх сукупності, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя та для збільшення частки ОСОБА_3 у спірній квартирі.

Відтак, оскільки кредити надавалися одному з подружжя (ОСОБА_5) для придбання спірної квартири та використані ним на придбання спірної квартири в інтересах сім'ї, а розірвання шлюбу не звільняє ОСОБА_3 від зобов'язань за боргами, то спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України вона підлягає поділу між подружжям в рівних частинах.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року, яка була постановленою згаданим судом за підсумками розгляду справи з аналогічних правовідносин (т.3, а.с. 60-64).

Таким чином, оскаржуване рішення в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 підлягає скасуванню - з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, а саме: про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартириза кожним із колишнього подружжя.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 1-4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та апеляційну скаргу ОСОБА_7, представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2013 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Поділити майно, набуте ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за час їхнього шлюбу, наступним чином:

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2013 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: