печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Волкової С.Я., при секретарі Кравченко В. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єталон» про визнання договору фінансового лізингу недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 15.05.2015 р. звернувся до суду із вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єталон» про визнання недійсним договору №009611 фінансового лізину, укладеного між ними 28.10.2014 р., застосування наслідків недійсності правочину, посилаючись на те, що мав намір укласти договір прямого лізингу, предметом якого є індивідуально визначена річ (універсальний колісний трактор, моделі МТЗ 892, марки Беларус, 2013 р.випуску, новий, червоного кольору, експортний варіант), яка є наявна, перебуває на зберіганні і є власністю товариства «Лізингова компанія «Єталон», вартістю 250 000,00 грн., буде доставлена та передана йому протягом семи днів після сплати першого платежу, йому було надано договір фінансового лізингу, він його підписав, а після ретельного вивчення договору через сім днів звернувся до представника товариства з питанням про передачу предмета лізингу. Оскільки предмет лізингу не був доставлений і умови договору не відповідали вимогам законодавства, звернувся до відповідача із вимогою про повернення сплачених коштів. Позивач вважає, що вказаний правочин підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1,4 ст.203 ЦК України, оскільки не відповідає вимогам ст.638 ЦК України та ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», зокрема, п.3.1 розділу 3 договору та додаток №3 до договору не містять індивідуально визначеного предмета договору, отже у договорі відсутня така істотна умова як предмет лізингу; крім того, сторони правочину також не дійшли згоди про розмір лізингових платежів, про що свідчить факт перерахування ним коштів в сумі 50 000,00 грн., в той же час додатком №1 до договору не передбачено також платежу.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єталон» Лановий С.П. заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на необґрунтованість його вимог.

Суд, вивчивши надані докази, вислухавши учасників судового розгляду, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що 28.10.2014 р. між відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єталон» (лізингодавець) та позивачем ОСОБА_1 (лізингоодержувач) було укладено договір №001196 фінансового лізингу, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов'язання придбати та передати у користування позивача майно (предмет лізингу) на строк і на умовах, передбачених договором. Згідно п.3.1 договору предметом лізингу по договору є: транспортний засіб - трактор марки Беларус моделі 892, вартістю 250 000,00 грн. Встановлено, що лізингоодержувачем на виконання умов договору 28.10.2014 р. було сплачено грошові кошти у сумі 25 000,00 грн., або комісію за організацію договору лізингу, та грошові кошти у сумі 25 000,00 грн., або платежі в рахунок погашення частини вартості предмета лізингу, а всього сплачено 50 000,00 грн. Надані суду документи свідчать про те, що при укладенні договору позивача ОСОБА_1 було проінформовано про всі його істотні умови, спосіб та терміни оплати платежів тощо, що підтверджується підписом позивача на кожній із сторінок договору, кожному із трьох додатків до договору, заяві на отримання фінансового лізингу, заяві про отримання інформації, якою позивач підтвердив, що в повному обсязі та коректно отримав інформацію, прочитав та зрозумів умови договору. При таких обставинах власні дії позивача, що виразилися у підписанні договору, являється підтвердженням ознайомлення позивача зі змістом укладеної ним угоди та бажанням щодо настання правових наслідків, обумовлених цим договором.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди.

При вивченні договору №001196 фінансового лізингу, укладеного між сторонами 28.10.2014 р., встановлено, що зазначені вище істотні умови, що визначені спеціальним законом, містяться у договорі, додатках до нього. Так, предмет договору лізингу визначений сторонами у п.3.1 договору, у додатку №3 до нього (зокрема, сторонами визначено найменування предмету лізингу - транспортний засіб, визначено його марку, його модель, визначено вартість), крім того предмет договору лізингу ОСОБА_1 був визначений у заяві від 28.10.2014 р. на отримання фінансового лізингу, зокрема, ним визначено найменування транспортного засобу (трактор), його марку (Беларус), його модель (892), визначено технічні характеристики транспортного засобу: червоний колір, експортний варіант, визначено вартість (250 000,00 грн.).

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

При вивченні договору №001196 фінансового лізингу, укладеного між сторонами 28.10.2014 р., встановлено, що за домовленістю сторін визначено, що замовлення предмету лізингу відбувається з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу; після того, яка лізингоодержувач виконає свої зобов'язання по додатку №1 до договору, лізингодавець зобов'язується придбати предмет лізингу та має передати предмет лізингу лізингоодержувачу (п.5.1 договору); лізингоодержувач зобов'язаний оглянути предмет лізингу в місці поставки протягом трьох днів з моменту повідомлення його про адресу місця поставки; за результатами огляду у зазначений термін лізингоодержувач та лізингодавець підписують акт приймання-передачі (п.5.5 договору), підписаний акт має засвідчувати повне прийняття предмету лізингу лізингоодержувачем; у акті зазначаються усі індивідуальні ознаки предмета лізингу, а саме: найменування, тип, марка, модель, заводський номер, номер двигуна, колір, при таких обставинах п.3.1 розділу 3 договору №001196 фінансового лізингу, укладеного між сторонами 28.10.2014 р., та додаток №3 до нього не суперечить чинному законодавству України, не суперечить нормам Закону України «Про фінансовий лізинг», а транспортний засіб - трактор марки Беларус моделі 892, вартістю 250 000,00 грн. є річчю, яка визначена індивідуальними ознаками, тому може бути предметом договору лізинг, при цьому ані позивач ОСОБА_1 в позовній заяві, ані його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні не довели наявності тих обставин, на які повивач, його представник посилалися як на підставу позовних вимог.

Згідно ч.3,4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановлений законом.

При цьому договір №001196 фінансового лізину, укладений між сторонами 28.10.2014 р., вчинений у письмовій формі, відповідно до ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», підписаний позивачем добровільно, укладений договір передбачає усі істотні умови, а тому не може бути визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину, передбачені ст.215 ЦК України.

Стосовно комісії за організацію договору лізингу у сумі 25 000,00 грн., яку сплачено ОСОБА_1 28.10.2014 р., то така відносить до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу; такі витрати передбачені ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач погодився з усіма умовами договору під час його підписання і здійснив оплату комісії за організацію договору лізингу саме за послугу з організації та оформлення договору при його укладенні, що визначено умовами договору, тому суд не приймає до уваги твердження позивача в позовній заяві, його представника в судовому засіданні, що сторони правочину при його укладенні не дійшли згоди про розмір лізингових платежів. Так, розмір комісії за організацію встановлюється у додатку №1 до договору (п.5.4, пп.«а» п.8.2.1 договору), що складає 10% від вартості предмету лізингу (25 000,00 грн.), розмір авансового платежу встановлюється у додатках №№1,2 до договору (п.2.1, пп.«б» п.8.2.1 договору), що складає 50% від вартості предмету лізингу (125 000,00 грн.), яка й визначена у додатках №№1,2,3 до договору, а також вказана ОСОБА_1 у заяві на отримання фінансового лізину, та становить 250 000,00 грн., та згідно п.2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізин майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконання договору лізингу.

Відповідно до ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Надані в судовому засіданні докази свідчать про те, що 28.10.2014 р. між сторонами було укладено договір непрямого лізингу, тому суд не приймає до уваги твердження позивача в позовній заяві, що мав намір укласти договір прямого лізингу, такі твердження не є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, а сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст.627 ЦК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,16,203,215,230,627,638,807 ЦК України, ст.ст.3,4,10,11,60,88,169,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Єталон» про визнання договору фінансового лізингу недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ