АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

за участю секретаря Тодоряка Г.Д.

з участю представника позивача Бацей Т.М., представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору, Служби у справах дітей Вижницької РДА Чернівецької області про виселення за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору, Служби у справах дітей Вижницької РДА Чернівецької області про їх виселення.

В обґрунтування своїх вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що між позивачем і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №CVVWGA00000058 від 29 серпня 2007 року, за яким останній надано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 33 381,19 дол. США, строком до 28 серпня 2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 29 серпня 2007 року ОСОБА_4 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок, який належить йому на праві власності на підставі договору дарування, загальною площею 104,20 кв. м., який розташований за адресою АДРЕСА_1

№22ц-405/2015 рік Головуючий у 1 інстанції Кириляк А.Ю.

Категорія 44 Доповідач Чупікова В.В.

Позивач зазначав, що 22 червня 2009 року судом винесено рішення про

звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, загальною площею 104,20 кв.м., житловою площею 53 кв. м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк».

Посилалося, що відповідно до ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Відповідачі зареєстровані та проживають у вказаному житловому будинку, в добровільному порядку звільнити житлове приміщення не бажають.

Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

На дане рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задовольнити позову. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції припустився помилки застосувавши до правовідносин, що склалися між сторонами, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті », оскільки виселення відповідачів фактично не є способом звернення стягнення та не є відчуженням майна, а являється способом захисту порушеного цивільного права.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача Бацей Т.М. апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначає, суд першої інстанції правильно застосував норму матеріального права до правовідносин, що склалися між сторонами у справі. Крім цього, позивачем не дотримано процедуру вручення повідомлення про необхідність виселення відповідачів, оскільки з карток про вручення рекомендованих листів з пропозицією про добровільне виселення, вбачається, що їх отримала невідома мама без довіреності.

Заслухавши суддю-доповідача, про зміст рішення ,яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок загальною площею 104,20 кв.м., з якого позивач просить виселити відповідачів, виступає як забезпечення зобов'язань ОСОБА_3 за споживчим кредитом, наданим їй в іноземній валюті, використовується відповідачами, як місце їх постійного проживання і являється їх єдиним житлом. А тому виселення відповідачів суперечить Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів в іноземній валюті», який встановлює заборону відчуження житла, яке є предметом іпотеки, якщо воно використовується як місце постійного проживання позичальника, а також на те, що відсутні відомості про наявність іншого житла у відповідачів.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції порушує норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Згідно ч.1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Частиною 3 ст.109 ЖК України із змінами та доповненнями передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятком, встановленим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку». Ч.3 ст.109 ЖК України після прийняття рішення про звернення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житло протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. У разі невиконання вимоги добровільно примусове виселення жильців з іпотечного житла здійснюється на підставі рішення суду.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між позивачем і відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №CVVWGA00000058 від 29 серпня 2007 року, за яким останній надано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 33 381,19 дол. США, строком до 28 серпня 2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29 серпня 2007 року відповідач ОСОБА_4 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок, який належить йому на праві власності на підставі договору дарування, загальною площею 104,20 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1

Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 червня 2009 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVVWGA00000058 від 29 серпня 2007 року в розмірі 223580 грн. 05 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надано ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.9-10). Зазначене судове рішення є чинним і підлягає виконанню.

Разом з тим, застосування судом першої інстанції до даних правовідносин норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як підстави для відмови у позові банку про виселення відповідачів із спірного будинку, на думку колегії суддів, є необґрунтованим.

У п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 7 червня 2014 року визначено умови, за яких протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, а саме, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника чи майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Перелік цих умов є виключним і для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд зобов'язаний перевірити їх наявність як підставу для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як встановлено судом, рішення про звернення стягнення на указаний предмет іпотеки було ухвалено Вижницьким районним судом Чернівецької області 22 червня 2009 року і набрало законної сили. Тобто примусово звернуто стягнення на предмет іпотеки до набрання чинності Законом України, який застосував суд.

Однак суд не звернув уваги на те, що предметом позову у даній справі є не звернення стягнення на майно, а виселення з житлового будинку як наслідок невиконання рішення суду та умов кредитного договору.

З огляду на викладене, у суду першої інстанції при вирішенні даного спору не було підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вимога позивача про виселення відповідачів ґрунтується на законі та підлягає до задоволення. А тому доводи апелянта - позивача у справі є обґрунтованими.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2, відносно недотримання позивачем процедури вручення повідомлення про виселення відповідачів спростовуються наступним.

Відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009р. №270 (п.92) підлягають доставці додому: рекомендовані поштові картки, листи, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів. Пунктом 99 зазначених Правил передбачено, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Згідно довідки Міліївської сільської ради Вижницького району у від 10.02.2014 року №45 в житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6(а.с.11).

З матеріалів справи, зокрема, повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17 лютого 2014 року вбачається, що позивач завчасно надсилав відповідачам вимогу, в якій просив звільнити займане житлове приміщення в добровільному порядку протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення(а.с.12).

З рекомендованих поштових карток вбачається, що повідомлення, які адресовані ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, отримано 19.02.2014 року ОСОБА_3, яка являється матір'ю ОСОБА_5, ОСОБА_6 та дружиною ОСОБА_4(а.с.13 -15). Тобто повідомлення вручено повнолітньому члену сім'ї.

Колегія суддів вважає, що відповідачі та представник ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не довели, що позивач порушив визначений законом порядок направлення та отримання відповідачами вимоги про добровільне звільнення будинку.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції, як постановлене з порушенням норм матеріального права, підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі вищенаведеного та ст.109 ЖК УРСР, ст.40 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст.209, 218, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2014 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору, Служби у справах дітей Вижницької РДА Чернівецької області про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з малолітніми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 з житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 без надання їм іншого житла.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: