Справа № 465/986/15 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/6108/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», третя особа - Львівська міська рада про припинення права користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначає, що оскільки ОСОБА_2 набула право власності на будівлю на АДРЕСА_1 у м. Львові, у неї виникло право користування земельною ділянкою, на якій розміщена ця будівля на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, тобто відповідача.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_2 має право на оформлення у відповідності до вимог законодавства права користування земельної ділянки, загальною площею 0,0954 га, яка необхідна для обслуговування цієї будівлі як медичного закладу.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_2 для здійснення реконструкції будівлі під медичний заклад та забезпечення належного його функціонування необхідна земельна ділянка, площею 0,0954 га, що підтверджується долученим розрахунком і в цю площу вже врахована площа під об'єктом нерухомого майна - 0,0237 га, але суд першої інстанції не звернув на це уваги та дійшов неправильного висновку про те, що позивач не заявляв вимоги про припинення права користування земельною ділянкою, площею 0,0237 га.

Апелянт стверджує, що відповідач не надав добровільної відмови від права користування земельною ділянкою, площею 0,0954 га, чим фактично заперечує проти оформлення права користування ОСОБА_2 зазначеною земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства та створює позивачу перешкоди в реалізації її законного права.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судове засідання учасники судового розгляду не прибули, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованих листів з повісткою про розгляд справи (а.с. 83-85).

Від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з її відрядженням до м. Дрогобича, однак, доказів на підтвердження поважності причин відкладення справи ОСОБА_3 не представила, тому колегія суддів вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України та відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути апеляційну скаргу у відсутності осіб, які не з`явилися та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з таких підстав.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом міського нотаріального округу ОСОБА_4, ПП «Український льон» продав, а позивачка купила у власність об`єкт нерухомого майна, а саме: будівлю майстерні під літерою «А-1», загальною площею 150,8 кв.м., що знаходиться на АДРЕСА_1 у м.Львові. Зазначений об'єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці, площею 0,0237 га за зазначеною адресою, право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано позивачкою, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається із довідки управління Держкомзему у м.Львові від 10.05.2012 року за №40/01-15/1527, наданої на звернення попереднього власника будівлі - ПП «Український льон», відповідно до земельно-кадастрових даних земельна ділянка на вул.Кульпарківській у м.Львові (згідно представленого плану земельної ділянки), входить в межі земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні Львівської обласної психіатричної лікарні ім.Протопова (на час розгляду справи - Комунальний заклад «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня»), для обслуговування території лікарні на підставі Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 04.03.1995 року, відноситься до земель житлової та громадської забудови (а.с.12).

Ухвалою Львівської міської ради від 09.07.2009 року на підставі звернення Львівської міської ради від 03.02.2009 року за № 5-632 та зі згоди Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні від 02.02.2009 року було вилучено земельну ділянку, площею 0,5155 га на АДРЕСА_1 та зараховано до земель міста і передано Львівській обласній раді у постійне користування для обслуговування обласного комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний державний клінічний наркологічний диспансер».

Як встановлено матеріалами справи, позивачкою було придбано об'єкт нерухомого майна - будівлю майстерні, площею 150,8 кв.м. на АДРЕСА_1 у м.Львові, що розташована на земельній ділянці, площею 0,0237 га за зазначеною адресою для реконструкції та використання під стоматологічну клініку, однак, для обслуговування та розміщення клініки позивачці необхідна земельна ділянка, площею 0,0954 га, що підтверджується наданим позивачкою розрахунком-визначення нормативно обґрунтованої площі земельної ділянки, виконаним архітектором Столяровим Ю.М. (а.с.50-52).

Відповідно до ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Згідно зі ст.141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до положень ст.142 ЗК України, припинення права власності на земельну ділянку та права постійного користування у разі добровільної відмови власника землі або землекористувача здійснюється на користь держави або територіальної громади за його заявою до відповідного органу.

Примусове припинення прав на земельну ділянку відповідно до ст.143 ЗК України здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до ст.149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд дійшов правильного висновку, що відсутні правові підстави для припинення Львівською обласною клінічною психіатричною лікарнею права користування земельною ділянкою, площею, 00954 га, що перебуває у її постійному користуванні відповідно до Державного акта на право постійного користування від 04.03.1995 року. Крім того, судом правильно враховано і те, що відповідач, як належний землекористувач, згоди на добровільне вилучення в нього зазначеної земельної ділянки не надавав, а правові підстави для примусового її вилучення, передбачені земельним законодавством, відсутні. Крім того, таке вилучення без згоди землекористувача вирішується в судовому порядку у випадку необхідності її вилучення для суспільних та інших потреб і лише за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідачем внаслідок відмови в дачі згоди на припинення його права користування на земельну ділянку, площею 0,0954 га, чиняться їй перешкоди у зверненні до відповідного органу місцевого самоврядування для подальшого оформлення права користування цією земельною ділянкою на умовах оренди, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки питання оренди земельної ділянки вирішується відповідно до положень Закону України «Про оренду», а не шляхом пред'явлення позову до належного землекористувача, яким є відповідач, про припинення права користування земельною ділянкою.

Ураховуючи наведене, й те, що доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та на висновки суду не впливають, колегія суддів доходить висновку, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи, зібраним доказам дана оцінка, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи, передбачена ЦПК України, тому рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.