РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/12517/14-ц

Пров. №2/668/53/15

08.06.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого Булах Є.М.

при секретарі Яворській Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Херсонської міської ради, про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування рішення про визнання права власності,-

встановив:

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що вони є власниками квартир, розташованих у будинку за адресою: м.Херсон, пров.Спартаківський, 2а, вважають, що вказаний будинок разом з приміщеннями загального користування, опорними конструкціями будинку, механічним, електричним, сантехнічним та іншим обладнанням за межами та всередині квартир, яке обслуговує більше однієї квартири, а також спорудами, будівлями, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, належить на праві спільної сумісної власності їм, як власникам квартир, та не може бути комунальною власністю. В той час, на початку серпня 2014 року позивачам стало відомо, що Херсонська міська рада є власником підвальних приміщень,що розташовані у будинку 2а по пров. Спартаківському у м. Херсоні згідно свідоцтва про право власності від 16.10.2007 року, однак жодних повідомлені про те, що спірні приміщення належать відповідачу позивачі не отримували, позивачі використовували вказані приміщення для власних потреб увесь час, жодним чином спірні приміщення не використовувались в комерційних цілях. В свою чергу, відповідач наполягає на тому, що спірні приміщення є цокольним поверхом будинку, є нежитловими та можуть використовуватись окремо від всього житлового будинку. Не погоджуючись із зазначеним, мешканці будинку 2а по пров. Спартаківському у м.Херсоні звернулись із листом про розяснення зазначеної позиції до відповідача, однак вказаний лист залишився проігнорованим. Позивачі вважають, що прийняття рішення про передачу спірних приміщень у власність Херсонської міської ради мало вирішуватись всіма власниками багатоквартирного будинку, у звязку із чим рішення ХМР № 508 від 16.10.2007 року, прийняте без згоди мешканців будинку є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного просили суд визнати протиправним рішення Херсонської міської ради № 508 від 16.10.2007 року та скасувати його; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 16.10.2007 року серії САВ №566186 щодо визнання права власності на нежилі приміщення загальною площею 283,1 кв.м. за територіальною громадою м.Херсона в особі Херсонської міської ради, що розташовані за адресою: м.Херсон, пров.Спартаківський, 2а.

Позивачі у судове засідання не зявились, про день, час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку. Надали суду заяву, у якій просили справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_6 у судове засідання подав заяву у якій просив справу слуханням відкласти у звязку із відсутністю адвоката.

Представник Херсонської міської ради у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надав суду заяву, у якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні.

Суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обовязковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи у її відсутності (ст. 157,158 ЦПК України).

За таких обставин, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності сторін на підставі наявних у ній даних та доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_5 є власником квартири №15 у буд.2а по пров.Спартаківському у м.Херсоні на підставі договору дарування серії АВК № 832681 від 19.05.2000 року.

ОСОБА_1 є співвласником квартири № 11 у буд. 2а по пров.Спартаківському у м.Херсоні, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ХДБТІ № 14339874 від 23.04.2007 року.

ОСОБА_2 є власником квартири №13 у буд. 2а по пров.Спартаківському у м.Херсоні на підставі свідоцтва про право на спадщину серії АВА № 027563 від 26.05.1999 року.

ОСОБА_3 є власником квартири № 8 у буд. 2а по пров.Спартаківському у м.Херсоні на підставі договору дарування серії ВЕА № 154297 від 13.07.2006 року.

ОСОБА_4 є співвласником квартири №6 у буд. 2а по пров.Спартаківському у м.Херсоні, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії САС № 436207 від 21.10.2009 року.

ОСОБА_6 є власником квартири №12 у буд. 2а по пров.Спартаківському у м.Херсоні, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №2979055 виданого 26.04.2013 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ № 566185 від 16.10.2007 року, територіальній громаді в особі Херсонської міської ради належить на праві комунальної власності нежилі приміщення загальною площею 283,1 кв.м., що розташовані за адресою: м.Херсон, пров. Спартаківський , 2а.

З матеріалів інвентарної справи № 1371/92 вбачається, що вказані приміщення розташовані під основними поверхами будинку №2а по пров.Спартаківському у м.Херсоні, відповідно на яких розташовані квартири позивачів.

Спірні приміщення згідно технічної документації на будинок за адресою м.Херсон, пров.Спартаківський, 2а, як вбачається з матеріалів інвентарної справи №1371/92, зокрема:експлікації будинку, оцінного акту,плану поверхів будинку(арк. інв.. справи 4, 26,27) є нежитловими приміщеннями будинку, розташованими у цокольному поверсі.

Іншої документації з проектування, будівництва та введення в експлуатацію будинку за адресою: м.Херсон, пров.Спартаківський, 2а, яка давала б однозначне визначення спірних приміщень, у матеріалах інвентарної справи відсутня та сторонами не надавалась.

Позивачі у позовній заяві стверджують про те, що спірні приміщення, розташовані у підвалі (арк.інв.справи 4) є господарською спорудою і приміщенням; призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, розташованих у житловому приміщенні;вказані спірні приміщення використовувались мешканцями виключно для задоволення власних потреб та потреб будинку, не використовувались будь-якими іншими особами для жодних інших цілей;згоди на передачу вказаного приміщення у власність ХМР позивачі не надавали у звязку із чим вважають рішення ХМР №508 від 16.10.2007 року щодо видачі свідоцтва про право власності від 16.10.2007 року на нежитлові приміщення загальною площею 283,1 кв.м. протиправним.

Відповідно до Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, допоміжні приміщення житлового будинку-приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Підсобними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців(сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори,колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали,шахти тощо) відповідно ДБН 2.2-25-2005 «Житлові будинки. Основні положення».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції від 17 лютого 2006 року) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів,та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Обєктами приватизації відповідно до ст.2 Закону є квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів,які використовуються громадянами на умовах найму.

У відповідності до ч.2 ст.10 Закону, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою, зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Вирішуючи питання про офіційне тлумачення положень статей 1,10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду", Конституційний Суд України в своєму рішенні від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 по справі №1-2/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), в аспекті конституційного звернення і конституційного подання,виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже, у їхню власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду. Закон врегульовує також відносини, пов'язані з виникненням, оформленням та набуттям права приватної власності на квартири та інші об'єкти приватизації державного житлового фонду.

Допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону, стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій.

Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (стаття 41 Конституції України, забезпечується державою і захищається судом (стаття 55 Конституції України).

Аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків(фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття,сходові марші і т.ін.), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку". Правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися, відповідно до Конституції України, виключно законами України.

Статтею 1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні шахти та інші технічні приміщення).

Віднесення приміщень, в тому числі підвалів, де розташоване технічне обладнання будинку, до допоміжних приміщень, передбачалось і наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 квітня 1996 року №28/389 "Про затвердження Типового статуту об"єднання (товариства) співвласників багатоквартирного будинку" (втратив чинність на підставі наказу Державного комітету з питань житлово-комунального господарства №189/2040 від 17 листопада 2003 року) та наказом Держжитлокомунгоспу України від 27 серпня 2003 року №141 про затвердження нового Типового статуту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку та Типового договору відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя.

Оскільки допоміжні та нежитлові приміщення за своїм призначенням є різними приміщеннями, для правильного вирішення спору необхідно з'ясувати не лише характеристику спірного приміщення за наданими суду документами, але й детально перевірити чи є спірне приміщення допоміжним; чи знаходитися у ньому технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою; чи використовувалось воно вцілому чи якась з його частина для обслуговування будинку.

Від вирішення зазначених питань залежить те, чи є спірне приміщення спільною частковою власністю власників приватизованих квартир, оскільки відповідно до цивільного законодавства України розпорядження майном при спільній частковій власності проводиться за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.

В тому числі і для дослідження вказаного питання у справі ухвалою суду було призначено судову будівельно-технічну експертизу, в якій відповідно до висновку № 070/2014 від 26.03.2015 року, встановлено, що приміщення, що підлягали для дослідження, вбудовані в двоповерхову будівлю житлового багатоквартирного будинку,що розташований за адресою: м.Херсон, пров. Спартаківський, 2а.

При огляді вказаних приміщень експертом було встановлено, що досліджувані приміщення мають віконні прорізи, які заришочені та забиті плівкою, на дату проведення експертизи власники квартир частково використовують приміщення в якості складських.

Відповідно до наданої технічної документації висота цокольного поверху 2,55 м, відповідно до замірів експерта висота поверху складає 2,6м, відповідно до виконаних експертом вимірів висота від планувальної позначки землі до підлоги складає 1,23 м. З цього експертом зроблений висновок про те, що відповідно до нормативної бази досліджувані приміщення, вбудовані в двоповерховий багатоквартирний житловий будинок,розташований за адресою: пров. Спартаківський, 2 а у м.Херсоні, за своїм статусом є приміщенням цокольного поверху.

Вказані приміщення мають самостійний безпосередній вихід на пров.Спартаківський з боку головного фасаду. На час огляду експертом вхід користувачів(власників) квартир підїзду здійснюється через ганок та сходову клітину, розташовані з боку дворового фасаду будинку.

Стосовно висновків експерта, викладених в неоднозначній формі, з визначенням лише ймовірності певної характеристики спірних приміщень, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Факт, встановлений експертом, про те, що через спірне приміщення проходять транзитно-водяна та каналізаційні труби, які за нормами згідно наказу Міністерства з питань ЖКГ України від 02.02.2009 року № 13 потребують тільки періодичного огляду, є визначальною ознакою для визначення спірного приміщення житловим, оскільки позивачами не було надано суду доказів про те, що їм з 2007 року та до дня звернення до суду чинились перешкоди у доступі до комунікаційних споруд.

Суд також вважає такими, що заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що спірні приміщення використовувались відповідно до договору оренди від 25.01.2008 року для розташування магазину продовольчих товарів,про що відповідачам не могло бути невідомо, однак про що вони суду не повідомляли.

Крім іншого, суд вважає за необхідне зауважити на тому, що позивач ОСОБА_4 є співвласником квартири АДРЕСА_1, з 21.10.2009 року, у звязку із чим її доводи про те, що вона набула право спільної власності з іншими власниками квартир на нежитлові приміщення у момент її приватизації суду не зрозумілі, як і не зрозуміле посилання інших позивачів на вказану обставину, оскільки квартири у будинку по пров. Спартаківському. 2 а набувались ними за цивільно-правовими договорами, відомості про набуття цих квартир попередніми співвласниками саме в процесі приватизації у матеріалах цивільної та інвентарної справ відсутні.

Суд вважає, що у позивачів відсутні підстави стверджувати про виникнення прав мешканців будинку на спірне приміщення в розумінні ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». А посилання на рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 року суд вважає недоречним з наступних підстав.

Предметом оспорюваного рішення є нежитлове приміщення, яке не відноситься до категорії допоміжних, і воно не є обєктом права спільної власності співвласників будинку, на нього не поширюється норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», Рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004 щодо здійснення співвласниками будинку права розпоряджатися допоміжними приміщеннями.

В п. 1.1 резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні, тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Але в резолютивній частині цього Рішення не зазначено, що не потрібно реєструвати право власності на ці приміщення.

В ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» зазначено наступне: допоміжні приміщення багатоквартирного будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); нежиле приміщення це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

В спірних приміщеннях відсутні колясочні, кладові, сміттєкамери, шахти і машинні відділення ліфтів, електрощитові, котельні, водомірні вузли, бойлерні. В листі експлікації технічного паспорту, виданим БТІ, це приміщення визначене як цокольне.

При викладених обставинах та наведених норм матеріального права не можливо встановити, що спірне приміщення є допоміжним приміщенням вказаного будинку і належить співвласникам будинку на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Суд вважає, що вказане нежитлове приміщення є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин і відноситься до комунальної власності, з огляду на те, що, як вже зазначено вище, спірні приміщення у технічній документації вказані як «нежилі», а не «допоміжні», обліковуються по групі А, що зазначено в по-поверховому плані. Воно використовувалось під магазин та не призначалось для обслуговування будинку в розумінні терміну «допоміжне приміщення».

Отже, позивачами суду не надано жодного доказу у підтвердження того, що відповідачем порушуються їх права як співвласників квартир.

Згідно ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене положення повністю кореспондується із ст. 15 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи зі змісту зазначених норм, суд вважає, що за умов рівності всіх учасників судового розгляду будь-який факт порушення права сторони має бути доведений. Але жодного доказу порушення відповідачем прав або інтересів власників квартир багатоквартирного будинку під час розгляду справи не було надано всупереч ст. 60 ЦПК України, з якої вбачається, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, у звязку із чим за викладених вище обставин, підстави для задоволення позову відсутні

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 212-215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Херсонської міської ради - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_7