Провадження №22-ц/784/2310/15
Головуючий першої інстанції: Батченко О.В.
Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Маляренко І.Б.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.,

за участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, державного виконавця Фартуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2015 року за його скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - відділ ДВС).

ОСОБА_2 зазначав, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з нього на користь ОСОБА_4 469822 грн. 90 коп. боргу, 3% річних в сумі 3243 грн.71 коп. та 1820 грн. відшкодування судових витрат.

12 березня 2014 року при ознайомленні із матеріалами виконавчого провадження йому стало відомо, що 26 вересня 2013 року державним виконавцем було проведено опис та арешт належної йому на праві власності 1/3 частини нежитлової будівлі кафе «Трактир Фалєєвський», що розташована в м. Миколаєві, по вул. Фалєєвській, 24-б, та визначено ціну вказаного майна в розмірі 521300 грн.

При вчиненні вказаних виконавчих дій були порушені його права, оскільки описане майно безпідставно передано на зберігання стягувачу. При цьому, понятим під час опису і арешту майна являвся ОСОБА_5, який представником стягувача.

Крім цього, заявник зазначав, державним виконавцем описана та арештована 1/3 частина вказаного нерухомого майна, яке є незавершеним будівництвом внаслідок здійснення у встановленому законом порядку реконструкції, і право власності на цей обєкт після реконструкції він не реєстрував.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_2 просив визнати неправомірними дії державного виконавця відділу ДВС з проведення опису і арешту майна, скасувати акт опису і арешту майна від 26 вересня 2013 року та скасувати оцінку майна. Одночасно він просив заборонити державному виконавцеві здійснювати реалізацію нерухомого майна.

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із наступною скаргою на дії державного виконавця відділу ДВС.

В скарзі ОСОБА_2 зазначав, що 1/3 частка нежитлової будівлі № 24-б по вул. Фалєєвській в м. Миколаєві безпідставно включена в акт опису та арешту майна, оскільки проведена його реконструкція. Цей обєкт в експлуатацію не вводився, а тому не може бути обєктом права власності.

Крім цього, ОСОБА_2 зазначав, що державний виконавець не вправі був передавати вказаний обєкт на реалізацію з прилюдних торгів.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_2 просив визнати незаконними дії державного виконавця відділу ДВС з проведення опису і арешту майна боржника, скасувати акт опису і арешту майна від 26 вересня 2013 року, зупинити стягнення за виконавчим листом та зняти обєкт реконструкції (незавершеного будівництва) 1/3 частки нежитлової будівлі № 24-б по вул. Фалєєвській в м. Миколаєві, з прилюдних торгів.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2014 року скарги ОСОБА_2 обєднані в одне провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скарги. ОСОБА_2 посилається на те, що висновки суду про наявність описаного та арештованого майна не відповідають фактичним обставинам справи. А тому, на його думку, є помилковим висновок суду щодо правомірності дій державного виконавця про складанні акту опису та арешту майна.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2011 року, яке ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Миколаївської області від 07 липня 2011 року залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 469822 грн. 90 коп. боргу, 3% річних в сумі 3243 грн.71 коп. та 1820 грн. відшкодування судових витрат (а.с.85-86, 124).

17 вересня 2011 року державним виконавцем відділу ДВС винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-1043/11, виданого 18 серпня 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 474886 грн. 61 коп. коштів.

Інформаційна довідка з реєстру прав власності на нерухоме майно свідчить про те, що за ОСОБА_2 на праві власності зареєстроване нерухоме майно, а саме: 1/3 частка нежитлової будівлі, розташованої за адресою м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 24-б (а.с.136).

Зазначений факт підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 07 листопада 2003 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстр за № 4593, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14 листопада 2003 року (а.с. 135, 136).

Відповідно до ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження.

Частиною пятою ст. 57 Закону передбачено, що про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

З метою забезпечення реального виконання вказаного виконавчого документа, державний виконавець 26 вересня 2013 року здійснив опис та арешт належної ОСОБА_2 на праві власності 1/3 частки нежитлової будівлі, розташованої за адресою м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 24-б.

Належних доказів на підтвердження припинення права власності на 1/3 частину вказаного майна ні державному виконавцю, ні суду заявник не надав.

Відповідно до підпункту 4.2.2 пункту 4.2 розділу 1У Інструкції акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна.

Мотивуючи свої вимоги, ОСОБА_2 посилався також на те, що акт опису та арешту майна підписаний понятим ОСОБА_5, який відповідно до довіреності від 22 травня 2012 року є представником стягувача ОСОБА_4, а тому є зацікавленою особою. Проте аргументів щодо його зацікавленості не навів. Крім цього, понятий ОСОБА_5 лише засвідчив відображені в акті обставини щодо опису та арешту майна, яке належить боржникові на праві власності на підставі право установчих документів (а.с. 135-136, 138-146).

Згідно ч.1 ст. 58 Закону визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Постановою державного виконавця відділу ДВС від 22 листопада 2013 року та від 22 жовтня 2014 року було призначено експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для надання звіту щодо оцінки вказаної 1/3 частини нежитлової будівлі за адресою: м. Миколаїв, вул. Фалеєвській, 24 Б.

Згідно ч.4 ст. 58 Закону у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна.

Проте в матеріалах справи відсутні докази про звернення ОСОБА_2 із заявою про призначення рецензування звіту про оцінку майна.

Крім цього, відповідно до підпункту 4.3.5 пункту 4.3 розділу 1У Інструкції з організації примусового виконання рішень, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі Інструкція), строк чинності звіту про оцінку майна у виконавчому провадженні становить шість місяців. Тобто, шестимісячний строк дії звіту та висновку незалежної оцінки, із якою не згоден заявник, на час розгляду його скарг в суді першої інстанції сплинув. А тому ця виконавча дія не порушує прав боржника.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що опис та арешт належного заявнику майна, проведення оцінки цього майна та передача його на зберігання стягувачу вчинені державним виконавцем з дотриманням вимог Закону, Інструкції та в межах його компетенції.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що державний виконавець в акті опису та арешту майна безпідставно зазначив 1/3 частину нежитлової будівлі за адресою: м. Миколаїв, вул. Фалеєвській, 24 Б не підлягають задоволенню, оскільки заявник не надав належних документів, які свідчили б про припинення його права власності на частку у вказаному нерухомому майні.

Згідно абзацу 4 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути розяснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Враховуючи, що суд першої інстанції при прийнятті скарг не звернув увагу на пропуск заявником, передбаченого ст. 385 ЦПК України строку звернення до суду, на відсутність заяви про поновлення пропущеного строку та не залишив їх без розгляду, то висновок суду щодо пропуску заявником процесуального строку є зайвим і не впливає на правильність висновків суду по суті скарг.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: