АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/4056/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1223/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

при секретарі : Гриньовій А.М.

з участю : представника відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі Богуцького Д.М. та представника відповідача публічного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж" Калабського С.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 682/4056/14-ц за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі та апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж" на рішення Славутського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж", відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційними скаргами, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3, ОСОБА_4, звертаючись до суду з позовом вказували, що їх син ОСОБА_5 працював монтажником по монтажу технологічних трубопроводів і обладнання в Славутському монтажному управлінні ВАТ «Теплоенергомонтаж» з лютого 1998 року. 6 грудня 1999 року ОСОБА_5 виконував свої трудові обов'язки. В цей же день о 15 год. 30 хв. він був знайдений мертвим біля розподільчого пристрою РП-10. За результатами спеціального розслідування цей нещасний випадок не був визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом. Таке рішення неодноразово оскаржувалося в органах прокуратури та судах. 20 вересня 2010 року за наказом Територіального управління Держнаглядохоронпраці по Хмельницькій області повторно було призначено комісію з розслідування даного нещасного випадку. За результатами повторного розслідування нещасного випадку 15 листопада 2010 року було встановлено, що нещасний випадок з ОСОБА_5 вважається пов'язаним з виробництвом, про що було складено акти за формою Н-1 та Н-5. Крім того, було встановлено, що відповідальним за настання нещасного випадку є виконроб трубопровідного цеху СМУ ВАТ «ТЕМ» ОСОБА_6, який не здійснював належний контроль за дотриманням підпорядкованим персоналом обов'язків з охорони праці. Позивачі вказували, що внаслідок _______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Роїк В.П. провадження № 22-ц/792/1223/15

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 30

цього їм завдано матеріальну шкоду та, в обґрунтування вимог посилалися на те, що смертю сина був порушений звичайний спосіб їх життя, нормальні життєві зв'язки, які вимагали та вимагають додаткових зусиль для організації життя. Це негативно вплинуло на стан їхнього здоров»я, тому вони змушені були звертатися до лікарів. З грудня 1999 року по даний час вони позбавлені можливості жити повноцінним життям і реалізувати свої плани. Заподіяні їм моральні переживання, пов'язані із втратою сина неможливо відшкодувати у матеріальній формі. Тому просили стягнути з відповідачів на їх користь ОСОБА_3 22209 грн. одноразової допомоги, 6107 грн.43 коп. інфляційних втрат, 4441 грн.80 коп. річного заробітку, 1184 грн.98 коп. інфляційних втрат та 95000 грн. за заподіяну моральну шкоду та на користь ОСОБА_44441 грн.80 коп. річного заробітку, 1097 грн. 14 коп. інфляційних втрат та 95000 грн. за заподіяну моральну шкоду, витрати, пов'язані з похованням в розмірі 550 грн. та 1500 грн. за виготовлення надгробного пам'ятника, стягнути з відповідачів судові витрати.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 3 лютого 2015 року за клопотанням позивачів та їх представника замінено третю особу яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Нетішині на належну третю особу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року за клопотанням позивачів та їх представника замінено відповідача Відкрите акціонерне товариство «Теплоенергомонтаж» на Публічне акціонерне товариство «Теплоенергомонтаж». Також цією ухвалою за клопотанням позивачів та їх представника замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Славутському районі на співвідповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Славутському районі.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі на користь ОСОБА_3 14742 грн. одноразової допомоги на сім»ю, 2948 грн. 40 коп. одноразової допомоги на утриманця. Стягнуто ПАТ«Теплоенергомонтаж» на користь ОСОБА_3 75000 грн. за заподіяну моральну шкоду та 3158 грн. судових витрат. Стягнуто з ПАТ «Теплоенергомонтаж» на користь ОСОБА_4 75000 грн. за заподіяну моральну шкоду та 3158 грн. судових витрат. Стягнуто з ПАТ «Теплоенергомонтаж» судовий збір в дохід держави в розмірі 243 грн. 60 коп. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі і ПАТ "Теплоенергомонтаж" оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі, просить скасувати рішення в частині стягнення з відділення Фонду на користь ОСОБА_3 14742 грн. одноразової допомоги на сім'ю, 2948 грн. 40 коп. одноразової допомоги на утримання, ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову в цій частині, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Вказує, що суд прийшов до помилково висновку про стягнення одноразової допомоги саме з Фонду, оскільки нещасний випадок стався до набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності" від 1 квітня 2001 року і до дня створення самого Фонду. Отже, апелянт вказує, що вимоги до фонду є безпідставними. Зазначає, що згідно положень чинного законодавства такі виплати повинен здійснювати власник або уповноважений ним орган.

ПАТ "Теплоенергомонтаж" в апеляційній скарзі просить скасувати рішення, ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права. Вказує, що при вирішенні спору суд не взяв до уваги положення п.1-2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27 березня 1992 року з яких вбачається, що обов'язок по сплаті страхових виплат особам, шкода яким заподіяна до 1 квітня 2001 року покладено саме на Фонд, при цьому, на роботодавця покладено обов'язок передачі відповідних документів, що підвереджують право працівників на виплату. Однак, апелянт вказує, що позивачі не надали доказів відповідного звернення до Фонду. Крім того, зазначає, що оскільки позивачі не звертались у Фонд, тому відсутні підставі для нарахування інфляційних втрат. Також вказує, що суд безпідставно задовольнив вимоги про стягнення моральної шкоди з підприємства, оскільки позивачі також не виконали передбачений нормативними актами обов'язок щодо відповідного звернення - подання заяви про виплату з відповідними документами. Також вважає, що моральна шкода безпідставно стягнута саме з підприємства, оскільки його вина належним чином не доведена. Апелянт зазначає, що суд безпідставно взяв до уваги як доказ акти Н-5 від 5 листопада 2010 року та акт Н-1 від 15 листопада 2010 року, оскільки не відповідають дійсним обставинам справи і спростовуються фактами встановленими в ході проведеної прокуратурою перевірки а також суперечать матеріалам спеціального розслідування. На думку апелянта, суд при розгляді справи не в повній мірі дослідив всі обставини справи, а позивачі не надали всіх належних доказів на обґрунтування своїх вимог.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_5 працював монтажником по монтажу технологічних трубопроводів і обладнання 3-го розряду у Славутському монтажному управлінні ВАТ "Теплоенергомонтаж" («ТЕМ»). 6 грудня 1999 року він у складі бригади монтажників здійснював демонтаж металевих конструкцій приміщення електрозварювальників на території підприємства. У цей день стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_5 загинув. Близько 15 год. 30 хв. тіло останнього було знайдено неподалік розподільчого пристрою РП-10 № 4, який розташований за 42 метра від огорожі виробничої бази ВАТ «ТЕМ» на території ВАТ «Управління будівництва Хмельницької АЕС». Смерть настала від ураження організму електричним струмом.

Наказом територіального управління Держнаглядохоронпраці по Хмельницькій області від 7 грудня 1999 року № 559 призначено комісію для спеціального розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_3, комісія дійшла висновку, що даний нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом. За наслідками розслідування нещасного випадку 17 грудня 1999 року комісією складено акт форми НТ.

За скаргою матері потерпілого наказом управління Держгірпромнагляду по Хмельницькій області від 20 вересня 2010 року № 531 було призначене повторне спеціальне розслідування нещасного випадку. При складанні 5 листопада 2010 року акту форми Н-5 комісія дійшла висновку, що нещасний випадок, який стався з ОСОБА_5, пов'язаний з виробництвом. 11 листопада 2010 року комісією складений акт форми Н-1. Зазначені акти затверджені 15 листопада 2010 року.

В цих актах вказано, що причиною нещасного випадку на виробництві стала відсутність контролю зі сторони безпосереднього керівника за дотриманням обов'язків з охорони праці підпорядкованим персоналом, відповідального за настання нещасного випадку, а саме виконроба ОСОБА_6, який не здійснював належний контроль за дотриманням обов'язків з охорони праці, підпорядкованим персоналом, чим порушив вимоги ДБН.

ВАТ «Теплоенергомонтаж» з вказаними актами не погодився та звернувся з позовом до суду до територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Хмельницькій області, треті особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Нетішині Хмельницької області, ОСОБА_3 про скасування актів форми Н-5, Н-1 та визнання нещасного випадку таким, що не пов'язаний з виробництвом.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2014 року в задоволені вказаного позову було відмовлено та вищевказані акти є чинними.

Згідно ч. 1 ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

П. 1-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27 березня 1992 року, № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, що на підставі Закону N 1105-XIVу вигляді страхових виплат відшкодовується шкода особам, які застраховані від нещасного випадку відповідно до цього Закону, та особам, право яких на отримання відшкодування шкоди, заподіяної їм унаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних із виконанням ними трудових обов'язків, було встановлено раніше згідно з відповідним законодавством СРСР, Української РСР або України. У разі смерті зазначених потерпілих право на страхові виплати належить членам їхніх сімей та утриманцям. Особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 р., Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Як пояснив в судовому засіданні апеляційного суду представник Фонду, ПАТ «Теплоенергомонтаж» передало Фонду справу по загибелі ОСОБА_5 у 2006 році.

Відповідно до ст. 21 Закону України N 1105-XIV«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності у разі настання страхового випадку» в редакції станом на 2010 рік Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку поряд з іншими виплатами: своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого.

Нормами ст. 28 Закону України N 1105-XIVв редакції станом на 2010 рік визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються в тому силі із страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого).

У відповідності до ст. 35 Закону України N 1105-XIVв редакції станом на 2010 рік для розгляду справ про страхові виплати до Фонду соціального страхування від нещасних випадків подаються: акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та (або) висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

Таким чином, за змістом ст. ст. 21, 28, 35 Закону N 1105-XIV, роз'яснень Пленуму Верховного суду України право на отримання потерпілими страхових виплат внаслідок смерті сина виникло з моменту встановлення факту, що нещасний випадок, внаслідок який загинув ОСОБА_5, пов'язаний з виробництвом, а саме з дати затвердження актів форми Н-1, Н-5, тобто з 15 листопада 2010 року, а тому при вирішення даного спору слід застосовувати норми матеріального права, які діяли в часі станом на 2010 рік.

Рішення суду в частині розміру, стягнутих на користь потерпілої ОСОБА_3 з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Славутському районі одноразової допомоги на сім'ю та одноразової допомоги на утриманця в апеляційному порядку сторонами не оскаржено, відповідає вимогам законодавства у сфері правовідносин потерпілих і Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Славутському районі, що при стягненні вищевказаних страхових виплати слід застосовувати норми матеріального права, які діяли на час коли стався нещасний випадок, тобто грудень 1999 року, а тому вказані суми мають бути стягнуті з ПАТ «Теплоенергомонтаж», слід відхилити.

В той же час, Закон України N 1105-XIV«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності у разі настання страхового випадку» в редакції станом на 2010 рік не регулював правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, членам його сім'ї.

Такі правовідносини регулювались на час загибелі ОСОБА_5 нормами ст. 440-1 Цивільного кодексу в редакції 1963 року та на час складання актів форми Н-1, Н-5 (2010 рік) нормами ст. 1167 Цивільного України, відповідно до яких моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, за наявності її вини.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що моральна шкода, завдана позивачам смертю їх сина, підлягає відшкодуванню роботодавцем останнього на підставі норм Цивільного кодексу, а доводи апеляційної скарги ПАТ «Теплоенергомонтаж», що відшкодування моральної шкоди позивачам повинен здійснювати Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України слід відхилити.

При цьому у відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Також суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 75000 грн. кожному з позивачів суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ст.ст. 440-1 Цивільного кодексу в редакції 1963 року стосовно відшкодування шкоди та визначаючи розмір такої кожному з позивачів, виходив із засад розумності та справедливості, врахував характер і обсяг страждань, яких зазнали позивачі внаслідок смерті свого єдиного сина, вік потерпілих, їх непрацездатність, усвідомлення невідновної та непоправної втрати батьками єдиної дитини, який був підтримкою і опорою та сенсом життя своїх батьків, а також тривалості часу, який було потрібно позивачам для захисту свого порушеного права, затрат та душевних зусиль для відновлення порушеного права..

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини ПАТ «Теплоенергомонтаж» в заподіянні позивачам моральної шкоди спростовуються матеріалами справи.

Факт неналежного виконання посадових обов'язків посадовими особами підприємства підтверджується актами форми Н-1, Н-5, згідно яких загибель ОСОБА_5 пов'язана з виробництвом, внаслідок відсутністі контролю зі сторони безпосереднього керівника за дотриманням обов'язків з охорони праці підпорядкованим персоналом.

Твердження апелянта ПАТ «Теплоенергомонтаж», що вказані акти не відповідають обставинам справи та спростовуються іншими матеріалами справи є безпідставними.

Дані акти були оскаржені ПАТ «Теплоенергомонтаж» в судовому порядку, однак рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2014 року в задоволені вказаного позову було відмовлено, а тому вищевказані акти не скасовані, є чинними та є належним та беззаперечним доказом по справі.

Не приймає до уваги колегія суддів і посилання в апеляційній скарзі ПАТ «Теплоенергомонтаж» на безпідставність позовних вимог щодо стягнення витрат на поховання загиблого, адже в задоволенні позову в цій частині взагалі було відмовлено.

Не спростовують рішення суду і інші доводи апеляційних скарг.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі та публічного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж" відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко