Справа № 539/2442/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Матвієнка В. М.

при секретарі Павличенко О.А.

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в м. Лубни справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з будинку та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права на проживання , вселення в будинок,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення з будинку, мотивуючи тим , що з 16.01.2006 року згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно являється власником житлового будинку розташованого в м. Лубни вул. Миронченка 16 Полтавської області . З квітня 2014 року по квітень 2015 року він проходив службу у зоні АТО . Після повернення з зони АТО він обвінчався з ОСОБА_5 з якою став разом з її дочкою проживати у своєму будинку де вже проживала його мати ОСОБА_3

В зв"язку з відсутністю взаєморозуміння , різних поглядів на життя, сімейні стосунки, ведення спільного господарства між ним , ОСОБА_6 з одного боку та відповідачем ОСОБА_3 з другого боку стали виникати конфлікти, сварки, що призвело до неможливості спільного проживання в одному будинку. Ініціатором всіх сварок є ОСОБА_3 На його прохання перейти та проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем своєї реєстрації , ОСОБА_3,як співвласник цієї квартири відмовляється.

Враховуючи те що ОСОБА_3 створює неможливі умови для спільного проживання, вчиняє сварки, псує його речі, ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_3 підлягає виселенню з його будинку на підставі ст. 116 ЖК України.

ОСОБА_1 прохає суд виселити ОСОБА_3 з житлового будинку розташованому за адресою м. Лубни вул. Миронченка 16 Полтавської області .

ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання права на проживання , вселення в будинок.

У позові вказано, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7Ф, батьком ОСОБА_1

У 1992 році ОСОБА_7 виділялась земельна ділянка під будівництво житлового будинку за адресою м. Лубни вул. Миронченка 16 Полтавської області.

Будівництво будинку вона з чоловіком розпочали у 1993 році. Будинок був зданий в експлуатацію 16.01.2006 року.

10.03.1999 року ОСОБА_7 подарував незавершений будівництвом будинок ( ступінь готовності 58%) їх сину ОСОБА_1

Весною 2005 році ОСОБА_3 разом з чоловіком ОСОБА_7 перейшли на постійне проживання до цього будинку в якому був окремий вхід. Після оформлення договору дарування ОСОБА_3 разом з чоловіком ОСОБА_7 за власні кошти продовжували проводити будівництво будинку. Будинок будувався на дві сім"ї, з окремими входами.

У 2007 році ОСОБА_7 помер.

У 2000 році ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 з якою придбали житло за адресою по 4 пр- ку АДРЕСА_1 в якій він проживав до 2013 року.

У 2013 році ОСОБА_1 розірвав шлюб з ОСОБА_8 , перейшовши проживати до будинку по вул. Миронченка 16 м. Лубни з яким ОСОБА_3 проживали однією сім»єю, як мати та син , вели спільне господарство, при цьому ніяких непорозумінь, сварок між ними не було.

З квітня 2014 року по квітень 2015 року ОСОБА_1 проходив службу в зоні АТО, а ОСОБА_3 залишилася проживати у спірному будинку.

У квітні 2015 року ОСОБА_1 ,демобілізувавшись з армії повернувся додому і вселився до нього разом з ОСОБА_6 , яка стала провокувати сварки, конфлікти, висловлювати в її адресу образи, налаштовувала ОСОБА_1 та онука проти неї.

17.07.2015 року ОСОБА_1, не впустив до свого будинку свою матір ОСОБА_3, заздалегідь , замінивши замки на хвіртці, вхідних дверях будинку.

29.07.2015 року. ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_3 вивіз її особисті речі з будинку, не впускає її до свого будинку по теперішній час в зв»язку з чим ОСОБА_3 стала проживати у сусідів. Вселятися до АДРЕСА_2 Т.А. не може оскільки там за попередньою згодою всіх членів сім»ї проживає її дочка ОСОБА_9 зі своєю сім»єю.

Незважаючи на неодноразові звернення ОСОБА_3 до громадськості, правоохоронних органів з проханням допустити її до будинку, який вона будувала разом з чоловіком , в якому проживала більше 10 років, як член сім»ї , відповідач ОСОБА_1 відмовляєтья тим самим порушивши її конституційне право на житло.

ОСОБА_3 прохає суд визнати за нею право користування житловим приміщенням у будинку по вул. Миронченка 16 м. Лубни та вселити її в цей будинок.

Згідно ухвали суду зустрічна позовна заява прийнята об»єднана з первісним позовом в одне провадження.

В судових засіданнях ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримував, але в судових дебатах вже не наполягав на своїх вимогах, визнаючи, що його мати ОСОБА_3 вже виселена з будинку. Разом з тим пояснив, що мати ОСОБА_3 є тимчасовим мешканцем спірного будинку, псує його речі, створює неможливі умови для спільного проживання, безпідставно вчиняє сварки, він являється єдиним власником житлового будинку , ОСОБА_3 є одним з співвласників АДРЕСА_3 в якій зареєстрована. До 2013 року ОСОБА_3 постійно проживала у будинку по вул. Миронченка 16 м. Лубни, вела господарство, ніяких конфліктів у нього з матір»ю не було, він дійсно проживав з дружиною від першого шлюбу в іншому місці до 2013 року . Після розірвання шлюбу у 2013 році повернувся до будинку розташованому вул.. Миронченка 16 м. Лубни в якому проживала його мати. У липні 2015 року він замінив замки на хвіртці та вхідних дверях будинку , мати до будинку він не впускає, вивіз її особисті речі до квартири в якій вона зареєстрована. 25.08.2015 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 з якою проживає у спірному будинку по теперішній час. Намірів впускати до будинку свою матір для проживання до ухвалення рішення судом в нього немає. Позов ОСОБА_3 про її вселення до будинку не визнав, вважаючи його безпідставним в зв»язку з чим прохав відмовити в його задоволенні.

ОСОБА_3 свої позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити оскільки разом з чоловіком ОСОБА_7 будували спірний будинок, на дві сім"ї, з двома окремими входами, постійно проживала в ньому більше 10 років, як член сім»ї , доглядала за будинком, робила в ньому поточні ремонти, вела спільне господарство з бувшич її чоловіком, сином ОСОБА_10 за цією адресою, мала окрему кімнату з окремим входом до будинку, в якій проживала, доглядала за тяжкохворим чоловіком ОСОБА_7Ф, який помер у цьому ж будинку, вона ніякого псування будинку не здійснювала. У липні 2015 року її син ОСОБА_1 замінив замки на хвіртці та вхідних дверях будинку , до будинку її не впускає, без її згоди вивіз її особисті речі , викинувши їх у під»їзді будинку по Монастирська 65 м. Лубни. До вселення в будинок невістки ОСОБА_11 в неї з сином ОСОБА_1 ніяких конфліктів не було. Прохає суд вселити її в будинок по вул. Миронченка 16 м. Лубни.

В задоволенні позову ОСОБА_1 прохала відмовити , вважає його безпідставним, крім того вказує на те що вона вже виселена ним з будинку.

Дослідивши матеріали, надані докази , заслухавши пояснення сторін, свідків суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з будинку слід відмовити, а позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права користування , вселення в будинок задовольнити.

Встановлено, що ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , маючи з ним спільних дітей сина ОСОБА_1Г, дочку ОСОБА_9

У 1992 році ОСОБА_7 по його заяві була виділена земельна ділянка по вул. Миронченка 16 м. Лубни для ведення будівництва житлового будинку та надано дозвіл на будівництво будинку, що підтверджується письмовими матеріалами ( а.с.33-38).

Будівництво будинку ОСОБА_3 з чоловіком розпочали у 1993 році .

10.03.1999 року ОСОБА_7 подарував незавершений будівництвом будинок ( ступінь готовності 58%) їх сину ОСОБА_1 , що підтверджується копією договору (а.с.53).

ОСОБА_3 разом з чоловіком ОСОБА_7 спільно, за власні кошти продовжували будівництво будинку , який 16.01.2006 року був зданий в експлуатацію і власником якого є ОСОБА_1 (а.с.32).

Весною 2005 році ОСОБА_3 разом з чоловіком ОСОБА_7 перейшли на постійне проживання до цього будинку в якому проживали однією сім»єю, вели господарство, що підтверджується показами свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13,ОСОБА_14, ОСОБА_15ОСОБА_16, ОСОБА_17 , актом обстеження від 29.07.2015року, протоколом загальних зборів мешканців дільниці №1 від 23.07.2015р. ( 47-50).

Проживаючи в цьому будинку ОСОБА_3 доглядала за тяжкохворим ОСОБА_7 , який 17.06.2007 року помер .(а.с.41). Після смерті чоловіка , ОСОБА_3 продовжувала проживати у спірному будинку, утримувала будинок, вела господарство, здійснювала ремонт будинку.

У 2000 році ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 з якою придбали житло за адресою по 4 пр- ку АДРЕСА_1 де він проживав до 2013 року.

У 2013 році ОСОБА_1 розірвав шлюб з ОСОБА_8 та перейшов проживати до будинку по вул. Миронченка 16 м. Лубни де проживала його мати ОСОБА_3 з якою спільно проживали однією сім»єю, як мати та син, вели спільне господарство при цьому ніяких непорозумінь, сварок між ними не було, що підтверджується показаннями свідки ОСОБА_18, ОСОБА_13, ОСОБА_19, актом обстеження ( а.с.47).

З квітня 2014 року ОСОБА_1 проходив службу в зоні АТО, а його мати ОСОБА_3 продовжувала проживати у спірному будинку.

У квітні 2015 року ОСОБА_1 , демобілізувавшись з армії повернувся додому і вселився до нього разом з ОСОБА_6 з якою 25.08.2015 року зареєстрував шлюб і проживає в будинку по теперішній час.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_3 створює неможливі умови для спільного проживання, вчиняє сварки, в зв»язку з чим ОСОБА_1 замінив замки на хвіртці, вхідних дверях будинку , вивіз її речі з будинку до місця її реєстрації будинку по вул. Монастирська 65 м. Лубни.

17.07.2015 року ОСОБА_1, не впустив до свого будинку свою матір ОСОБА_3, заздалегідь , замінивши замки на хвіртці, вхідних дверях будинку, а 29.07.2015 року особисто без згоди ОСОБА_3 вивіз її особисті речі з будинку, що ним було підтверджено у судовому засіданні. ОСОБА_1 вважає, що його мати повинна бути виселена з його будинку на підставі ст. 116 ЖК України оскільки створює конфлікті ситуації у його сім»ї, провокує конфлікти, псує його речі з чим суд не погоджується.

Відповідно ч. 1ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одномубудинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України - Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не зміг довести , які ж конкретно порушення зазначені в ст. 116 ЖК України допускала ОСОБА_3 проживаючи у спірному будинку, одночасно підтверджуючи, що ОСОБА_3 позбавлена ним можливості потрапити до будинку, що з будинку ним вивезені всі її речі, що в цьому будинку вона не зареєстрована. В судових дебатах він вже не наполягав на своїх позовних вимогах.

Статтею 9 ЖК України передбачено - Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.60 ЦПК України ОСОБА_1 , як позивач не надав суду доказів на підставі яких позов підлягав би задоволенню. Враховуючи недоведеність позовних вимог , суд вважає, що в задоволенні позову до ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_3 з цих підстав слід відмовити.

Відповідно ч.1 ст. 156 ЖК України Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 являлась членом сім»ї попереднього власника будинку, ОСОБА_7 з яким перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, постійно проживали однією сім»єю, мали спільних дітей ОСОБА_9,ОСОБА_1 , разом будували будинок по вул. Миронченка 16 м. Лубни . Після смерті чоловіка, при оформлення права власності на будинок на ОСОБА_1, його мати ОСОБА_3 продовжувала постійно проживати з ним та онуком ОСОБА_20 у спірному будинку. Як встановлено судом на час оформлення права власності на будинок ОСОБА_1 його мати постійно проживала у спірному будинку, він ніяких угод з нею щодо порядку користування житловим приміщенням не укладав, ніяких претензій щодо вселення, її проживання до неї не мав. На час проходження військової служби ОСОБА_1 в будинку постійно проживала його мати ОСОБА_3, будучи членом сім"ї. Після демобілізації з армії та повернення до свого помешкання по вул. Мирончека 16 м. Лубни у 2015 році ОСОБА_1 також ніяких претензій до матері щодо її вселення , проживання в цьому будинку не мав, з нею вів спільне господарство.

Згідно ч.3 ст. 156 ЖК України - До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно ч.2 ст. 64 ЖК України До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Враховуючи вищенаведене суд визнає, що ОСОБА_3 являється членом сім»ї свого сина ОСОБА_1, яка постійно проживала з ним в одному будинку протягом тривалого часу, вле з ним спільна господарство, яка раніш набула право на проживання в цьому будинку і не втратила права користування цим будинком, як член сім"ї. На теперішній час ОСОБА_1 В,Г. являється єдиним власником спірного домоволодіння.

Оскільки ОСОБА_1 позбавив свою матір, члена сім»ї права користуватися житловим будинком по вул. Миронченка 16 м. Лубни, фактично виселивши її з будинку суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням цього будинку та вселити її в цей житловий будинок. Позовні вимоги ОСОБА_3 суд визнає правомірними, які підлягають задоволенню.

Згідно ст. 47 Конституції України Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Незважаючи на звернення, зауваження громадськості впустити до будинку свою матір ОСОБА_3 для проживання ОСОБА_1 не реагує в зв"язку з чим ОСОБА_3 вимушена проживати у сусідів, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_15

Судом встановлено, що ремонт у будинку проводився ОСОБА_3, за її кошти, ОСОБА_1 також допомагав їй у проведенні ремонту будинку, веденні спільного господарства , що підтвердили свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_19

Ствердження ОСОБА_1 про те що його мати являється одним з співвласників квартири АДРЕСА_4 в якій зареєстрована і тому повинна в ній проживати не заслуговує на увагу так як в цій квартирі проживає сім»я її дочки ОСОБА_9 , що підтверджується актом від 18.08.2015 року (а.с.101), показами свідка ОСОБА_14

Згоду на проживання в цій квартирі ОСОБА_9 Ю,Г. з її сім"єю давали всі члени сім"ї ОСОБА_9 у тому числі і ОСОБА_1 В зв"язку з чим житловий будинок по вул. Миронеченка 16 м. Лубни будувався для двох сімей , з окремими входами, для батьків - ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та сім"ї їх сина ОСОБА_1

Крім того ОСОБА_3 відповідно ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не зобов"язнана проживати за місцем своєї реєстрації і не бажає цього робити з вищенаведених підстав.

Таким чином, виходячи з інтересів ОСОБА_3, особи похилого віку, рідної матері ОСОБА_1 , члена його сім"ї, протиправно позбавленої ним права користування будинком суд вважає за необхідне задовольнити вимоги ОСОБА_3 , визнавши за нею право користування цим будинком, вселивши її у цей будинок , що розташований по вул. Миронченка 16 м. Лубни Полтавської області.

Судові витрати понесені ОСОБА_3 відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_1

Керуючись ст. 47 Конституції України,

ст. 9, ст. 64, 156 ЖК України.

ст.ст. 2, 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з будинку відмовити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права користування , вселення в будинок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням розташованому в житловому будинку , що знаходиться за адресою м. Лубни вул. Миронченка 16 Полтавської області.

Вселити ОСОБА_3 в житловий будинок , розташованому в м. Лубни

вул. Миронченка 16 Полтавської області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 - 487 грн.20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_21 В. М.