АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7765/15 Справа № 206/1987/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Григорченка Е.І., Каратаєвої Л.О.,

при секретарі - Левцунову І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 та кредит» про стягнення коштів за договором про строковий банківський вклад (депозит) та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» ОСОБА_4, на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, 06.10.2014 року між ним та ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» в особі Філії «Дніпропетровське регіональне управління» укладено договір-заяву № 307231/24155/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяці в іноземній валюті зі строком дії до 06.01.2015 року. На підставі цього договору ним внесено у банк грошові кошти в розмірі 10000 доларів США. 06.01.2015 року у звязку із закінченням строку дії договору він звернувся до відповідача для отримання своїх грошових коштів, але банк йому гроші не повернув, пояснивши, що строк дії договору автоматично продовжено до 06.04.2015 року через те, що він не подав письмову вимогу про повернення вкладу, як того вимагає п.5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит». 23.03.2015 року позивач подав відповідачу письмову вимогу повернути йому його грошові кошти та не продовжувати автоматично договір після закінчення його строку дії. 07.04.2015 року він повторно подав відповідачу вимогу про повернення коштів, на яку відповідь не надали й кошти не повернули. Просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 226 983,90 грн., що еквівалентно 10582, 00 доларам США та 10 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди (а.с.2-6).

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 226 983 грн. 90 коп., що еквівалентно 10582 доларам США; вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с.43-44). Ухвалою цього ж суду від 19 червня 2015 року заява про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (а.с.66).

В апеляційній скарзі представник ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове, яким позовну заяву залишити без задоволення (а.с.71-73).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 06.10.2014 року між позивачем та ПАТ «ОСОБА_3 та Кредит» був укладений договір-заява №307231/24155/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяці в іноземній валюті. Пунктом 1 вказаного Договору передбачено, що вкладник вносить, а ОСОБА_3 приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № 2630.7.00.29756.04 у сумі 10000 доларів США на строк з 06 жовтня 2014 року по 06 січня 2015 року. Пунктом 2 даного Договору передбачено, що за час користування коштами вкладу протягом строку визначеного п.1 цього Договору-заяви, банк нараховує і сплачує вкладникові проценти за ставкою 11% річних. Відповідно до п.6 Договору після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5 Основних умов. 06 жовтня 2014 року позивач вніс до Філії Дніпропетровське РУ АТ «ОСОБА_3 та Кредит» грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що підтверджується копією меморіального валютного ордеру №4673691. На підставі п.5.2 Основних умов банком був пролонгований строк розміщення вкладу до 06 квітня 2015 року.

26 березня 2015 року і повторно 07.04.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення строкового (депозитного) вкладу і процентів, однак, коштів не отримав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції посилався на ст. 526, 530, 1058, 1060 ЦК України і виходив із того, що відповідач порушив умови договору від 06.10.2014 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки судом правильно встановлено характер правовідносин сторін у справі та застосовано норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, спір вирішений з урахуванням конкретних обставин справи, на підставі наданих сторонами доказів, які були досліджені з дотриманням норм процесуального права.

Так, відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у встановлений договором строк (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Виходячи із того, що строк дії договору закінчився, позивач звертався до відповідача із письмовими заявами про повернення вкладу та сплату процентів, однак, кошти йому не були виплачені, суд 1 інстанції правильно задовольнив позовні вимоги у частині стягнення суми вкладу та відсотків, навівши у рішенні їх детальний розрахунок, який в апеляційній скарзі не оспорюється.

Посилання в апеляційній скарзі на Постанови Національного Банку України № 758 від 3 грудня 2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» та № 354 від 3 червня 2015 року, які регулюють певне обмеження видачі готівкових коштів, - не являється підставою для скасування рішення суду, оскільки дані постанови не звільняють банк від виконання зобовязань.

Посилання банку на те, що судом не перевірено наявність коштів вкладу та відсотків на рахунках позивача, - не заслуговує на увагу, оскільки належними доказами отримання грошових коштів із каси банку є касові документи, перелік яких визначено Главою 3 Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Національного банку України № 337 від 14 серпня 2003 року, а банком не надано доказів отримання позивачем суми депозитного вкладу з нарахованими відсотками, і на ці обставини при розгляді справи банк не посилався.

Посилання апелянта на те, що заява про повернення суми вкладу не відповідає договору, оскільки в ній не зазначено спосіб повернення коштів, - не заслуговує на увагу, оскільки ці обставини не звільняють банк від виконання зобовязань.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди представника апелянта з висновками суду та з їх оцінкою, і не дають підстав для висновку про те, що судом 1 інстанції допущені порушення норм матеріального або процесуального закону, які є обовязковою поставою для скасування чи зміни рішення суду,

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду; місцевий суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів, тому апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін. У частині відмови у стягнення моральної шкоди рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом не ревізується.

Керуючись ст.307, 308, ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ПАТ ОСОБА_3 «ОСОБА_3 та Кредит» ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: