У х в а л а

іменем україни

25 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Євраз Баглійкокс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та скасування наказів про дисциплінарне стягнення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду позовом до Публічного акціонерного товариства «Євраз Баглійкокс» (далі - ПАТ «Євраз Баглійкокс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та скасування наказів про дисциплінарне стягнення.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що наказом від 30 вересня 2013 року № 2238-Д «Про порушення вимог посадової інструкції» йому оголошено догану у зв'язку з тим, що ним було порушено п. п. 1.2, 1.6, 2.9 Посадової інструкції старшого майстра. Наказом по підприємству від 27 листопада 2013 року № 2687-Д він звільнений з посади за систематичне невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважаючи накази і звільнення незаконним, позивач просив суд скасувати накази, поновити його на роботі на посаді старшого змінного майстра виробничого цеху вловлювання, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень суду із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 17 серпня 1987 року ОСОБА_2 прийнятий на роботу на посаду майстра виробництва до Баглійського коксохімзавода м. Дніпродзержинська, що у 1995 році перейменовано у Відкрите акціонерне товариство «Баглійкокс» (а. с. 50).

У 2011 році підприємство перейменовано на ПАТ «Євраз Баглійкокс» (а. с. 50).

Наказом від 17 листопада 2005 року № 600 ОСОБА_2 переведено на роботі на посаду старшого змінного майстра виробничої дільниці цеху вловлювання (а. с. 50).

Наказом від 27 листопада 2013 року № 2687-Д ОСОБА_2 звільнений з займаної посади за систематичне невиконання трудових обов'язків - п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 8).

Протягом 2013 року ОСОБА_2 неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, зокрема за наслідками внутрішнього розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком (від 31 липня 2013 року № 545), за порушення вимог посадової інструкції (від 30 вересня 2013 року № 2238-Д) (а. с. 9,10-13).

Встановлено порушення позивачем п. п. 2.14, 2.18 Посадової інструкції № 03-03, у зв'язку з чим позивачу оголошено догану згідно наказу від 31 липня 2013 року № 545 «Про результати внутрішнього розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком в цеху вловлювання».

За наслідками внутрішнього розслідування нещасного випадку, складено акт від 01 серпня 2013 року № 2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом та акт про проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 06 липня 2013 року о 18 год. 33 хв., відповідно до яких однією із причин настання нещасного випадку встановлено відсутність контролю за безпечним виконанням робіт з боку старшого майстра ОСОБА_2 на порушення п. п. 2.14, 2.18 Посадової інструкції старшого майстра, у зв'язку з чим наказом від 31 липня 2013 року № 545 ОСОБА_2 було винесено догану із позбавленням 100 % всіх премій за липень 2013 року ( а. с. 12, 25-34, 111-118).

Згідно з розпорядженням начальника цеху вловлювання від 17 липня 2013 року № 88 «Про проведення позапланового інструктажу з метою впорядкування пропускного режиму» та розпорядження від 08 серпня 2013 року № 94 «Про проведення позапланового інструктажу в зв'язку з незадовільним станом металоконструкцій драбин та майданчиків, з метою уникнення травмування персоналу» всі керівники служб та змін цеху зобов'язані були провести позаплановий інструктаж підлеглому персоналу в установлені строки. Як пояснив ОСОБА_2 він інструктаж провів, але не встиг зробити запис в журналі. При перевірці журналу інструктажів 09.08.2013 року начальником цеху, виявлено, що ОСОБА_2 не провів зазначені інструктажі, про що свідчить відсутність записів в журналі про проведення інструктажів (а. с. 130-135).

Наказом від 30 вересня 2013 року № 2238-Д за порушення п. п. 1.2, 1.6, 2.9 Посадової інструкції ОСОБА_2 оголошено догану (а. с. 9).

Згідно з посадовою інструкцією старший майстер ОСОБА_2 зобов'язаний вести журнал биркової системи, забезпечити безпечну організацію робіт в цеху. Позивачем ОСОБА_2 порушено посадову інструкцію і правила внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «Євраз Баглійкокс», не зафіксовано в журналі видачі-приймання бирок виконання ремонту насосного агрегату № 19 під сатуратом № 5, не здійснено запис про виробництво необхідних відключень насосного агрегату № 19, а також не зафіксовано прийом-передачу бирок під розпис. ОСОБА_2 не проконтролював правильність заповнення електромонтером журналу, запис в якому свідчить про розборку електричної схеми та передачу жетон-бирки допускаючому та допустив виконавця робіт без підтвердження повноти здійснених електромонтером відключень силових ланцюгів управління електроприводів та прийнятих заходів, перешкоджаючих поданню напруги. Старшим майстром ОСОБА_2 не була виключена можливість помилкової подачі напруги на ремонтне обладнання та травмування персоналу ремонтників, тобто він здійснив дисциплінарний проступок у вигляді порушення трудової дисципліни - невиконання посадових обов'язків, правил внутрішнього трудового розпорядку, тим самим не забезпечив безпечну організацію праці, що могло спричинити за собою травмування ремонтного персоналу.

Вказаний факт підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_2, в яких він визнав порушення зокрема п. 3.4.1 інструкції № 13 (а. с. 153).

Наказом від 27 листопада 2013 року № 2687-Д встановлено порушення позивачем п. п. 3.4.1, 3,16 ЗІ № 13 п. 2.16, п. 2.18 Посадової інструкції старшого майстра виробничої дільниці цеху вловлювання № 03-03, п. 3.1.7 Правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «Євраз Баглійкокс», та прийнято рішення про звільнення ОСОБА_2 за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 8).

На виконання вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП відповідач звернувся до комітету профспілки первинної організації «Євраз Баглійкокс» з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з старшим майстром ОСОБА_2 за систематичне невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, на що профспілковий комітет дав згоду на розірвання трудового договору (а. с. 155).

Як роз'яснено у п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відмовляючи у задоволенні позову, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції дійшли правильних висновків про те, що при звільненні ОСОБА_2 враховано, що на працівника покладаються обов'язки, які складають зміст його трудової функції, а також обов'язок додержуватися внутрішнього трудового розпорядку, а неналежне виконання трудових обов'язків та застосування заходів дисциплінарного стягнення було підставою для звільнення ОСОБА_2 за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає положенням ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук