Справа № 524/5525/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.15 року, Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Рибалка Ю.В.,

при секретарі судового засідання Никифоренко А.А.,

за участі: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача, розірвання договорів, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_1 з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позову, вказувала на те, що уклала договір на купівлю, виготовлення та установку метало пластикових вікон, але після детального ознайомлення зі змістом договору BF-50 від 11.04.2015, укладеного з ФОП ОСОБА_2 та договору від 11.04.2015, укладеного з ПАТ «Акцент-Банк», виявила бажання розірвати їх. По телефону та особисто повідомляла ФОП ОСОБА_2 і ПАТ «Акцент-Банк» про бажання розірвати вказані договори, повернути кошти, які були взятті в кредит та відмову від виготовлення та установки ФОП ОСОБА_2 метало пластикових конструкцій (вікон).

В ході судового розгляду позивачем до суду було надано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просила визнати недійсними укладені з відповідачами договори та стягнути на її користь кошти з відповідача ФОП ОСОБА_2

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Пояснила, що відповідачі ввели позивача в оману, вона не знала, що оформила кредит на виготовлення та установку метало пластикових вікон, і як би знала, не замовляла би їх.

Відповідач у справі ФОП ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позову, пояснив, що банк перерахував ФОП кошти згідно з кредитним договором укладеним позивачем, на даний час ним виконано замовлення позивача (вікна), але із запізненням на 30 днів, крім того вказав, що позивач відмовляється отримувати замовлення.

Представник відповідача у справі - ПАТ «Акцент-Банк» заперечив проти задоволення позову, пояснив, що банк виконав всі умови договору, перерахував ФОП ОСОБА_2 вчасно кошти за виготовлення вікон ПВХ, оспорюваний договір з банком позивач укладав вільно, без примусу, підстав для визнання його недійсним немає.

Перевіривши матеріали справи, доводи сторін та їх представників, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.2015 в приміщенні офісу «Вікна» за адресою: м. Кременчук, вул. 50-річчя Жовтня, 41 ОСОБА_1 підписала договір BF-50 на виготовлення та встановлення в своїй квартирі пластикових вікон з виконавцем робіт ФОП ОСОБА_2

На підставі обмірів, проведених за місцем мешкання позивача, 11.04.2015 було оформлено договір про завдаток за купівлю та встановлення вікон.

Згідно з заявою позичальника № АВH0RG148430098 від 11.04.2015 ОСОБА_1 в приміщенні офісу «Вікна» за вищевказаною адресою, уклала з ПАТ «Акцент-Банк» кредитний договір на суму 4900,00 грн. для оплати товару (вікна/двері) шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 ( №5605 у ПАТ «А-Банк»). У цій заяві вказані основні умови надання коштів, сукупна вартість кредиту, визначено строк та розмір щомісячних платежів та інші умови.

Згідно з меморіальним ордером № BLFZ0FGN91 від 11.04.2015 кошти в сумі 3900.00 грн. були перераховані ПАТ «Акцент-Банк» на ім'я ФОП ОСОБА_2

Як зазначила ОСОБА_1, вона зверталась до відповідачів з вимогами про розірвання договорів, та повідомила, що коштів за договором з банком не отримувала, бажання отримати своє замовлення (вікна) в кредит не має, однак не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 5,10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності. За вимогами ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених позивачем вимог, заперечень та доказів наданих сторонами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 867 ЦК України замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до ФОП ОСОБА_2 28.05.2015 з вимогою розірвати договір, яку ним було отримано..

З пояснень відповідача ФОП ОСОБА_2 вбачається, що продукція виготовлена, про що позивач повідомлена, але відмовляється від отримання виготовленої продукції.

З наявних матеріалів справи вбачається, що продукція оплачена, однак позивач підтвердив у судовому засіданні, що не бажає її отримувати, а відповідно до наданих уточнень до позову просить визнати укладені з відповідачами договори недійсними.

Таким чином, з наведеного слідує, що виконання робіт по виготовленню конструкцій мало місце до отримання виконавцем офіційної вимоги замовника щодо розірвання договору, після спливу встановленого договором строку, а тому у ФОП ОСОБА_2 не було підстав припинення виконання умов договору.

У свою чергу банком виконано всі умови кредитного договору до якого приєднався позивач підписуючи заяву позичальника, що підтверджено наявними у матеріалах справи доказами про перерахування за ним коштів.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вказаних вимог закону ОСОБА_1 не виконала, оскільки не довела факту належного (офіційного) повідомлення ФОП ОСОБА_2 про свій намір розірвати та визнати недійним укладений між ними договір раніше, тобто до початку виконання робіт, та не довела факту офіційного повідомлення ПАТ «Акцент-Банк» про розірвання та визнання недійним договору до його виконання, порушення його умов, що позивач позбавлений прав, які звичайно мав, а також що договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася до договору, відповідно до ст. 634 ЦК України має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

На час вирішення спору, між сторонами склалися правовідносини, які врегульовані ч. 2 ст. 867 ЦК України, тобто замовник ОСОБА_1 до здачі їй роботи відмовилась від договору, однак на час такої відмови робота була виконана та оплачена згідно умов договору.

При цьому, слід звернути увагу на ту обставину, що умови договору містять обов'язок виконавця забезпечити роботи по виготовленню віконних конструкції і передачу їх у власність замовника, а останній в свою чергу зобов'язується прийняти та оплатити вартість зазначених виробів. Вартості встановлення віконних конструкції договір не містить. Тому розмежувати вартість виробів і вартість робіт по їх установці неможливо, а відтак неможливо визначити розмір фактично виконаної роботи від її загальної ціни.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України).

Укладаючи договори позивач погодилась з усіма їх умовами та підписала їх.

Відповідно до ч.5 ст. 215 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1,3,5,6 ст. 203 ЦК України.

Виходячи з обставин справи та її матеріалів, суд вважає, що сторонами було дотримано всі вимоги, передбачені законом, доказів введення позивача в оману не надано, а тому підстави для визнання недійсними договорів відсутні.

Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт порушення відповідачами ч. 12 ст. 10, ст. 15, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», відсутності вільного волевиявлення під час укладання спірних договорів, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 10, 15, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 627, 865, 867 ЦК України, ст. 10, 14, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Рибалка