АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Мазурик О.Ф.

при секретарях Хоменку О.С., П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного університету телекомунікацій про зміну наказу та зобов'язання вчинити виплату грошової компенсації,-

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 760/831/15-ц 25044
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11144/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Козленко Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
В січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного університету телекомунікацій, в якому просила зобов'язати відповідача змінити формулювання підстав звільнення позивача, викласти наказ №447-кс від 02 грудня 2014 року в наступній редакції: ОСОБА_1, доцента (0,9 частину ставки) кафедри Економіки, підприємництва та права Навчально-наукового інституту менеджменту та підприємництва, звільнити із займаної посади 15 грудня 2014 року за власним бажанням, ст.38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію (за віком). Виплатити грошову допомогу в розмірі шести місячних окладів та грошову компенсацію за 16 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період з 04 вересня 2014 року по 15 грудня 2014 року. Підстава: заява ОСОБА_1; зобов'язати відповідача вчинити запис про причину звільнення у трудовій книжці на ім'я позивача наступного змісту: «Звільнена із займаної посади за власним бажанням, ст.38 КЗпП у зв'язку з виходом на пенсію за віком»; зобов'язати відповідача виплатити їй грошову допомогу в розмірі шести місячних окладів в сумі 15 735 грн. 60 коп. у зв'язку з виходом на пенсію

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що наказом №447-кс від 02 грудня 2014 року за підписом ректора Державного університету телекомунікацій її з 15 грудня 2014 року звільнено з посади доцента кафедри Економіки, підприємництва та права Навчально-наукового інституту менеджменту та підприємництва за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. На її думку, формулювання причин звільнення зазначених у вказаному наказі та в записі №26 у трудовій книжці є неповними і потребують доповнення, оскільки вони не відповідають змісту заяви позивача про звільнення від 27 листопада 2014 року. Крім того, вважала, що при звільнені відповідачем незаконно не було нарахована та не виплачена їй матеріальна допомога у розмірі шести посадових окладів, передбачена ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», оскільки стаж її науково-педагогічної діяльності складає більше 10 років в Державному університеті телекомунікацій, який відноситься до вищих навчальних закладів IV рівня акредитації.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач виходила на пенсію при досягненні пенсійного віку згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з посади наукового працівника, а тому мала всі підстави для отримання вихідної допомоги у розмірі 6 місячних окладів. Крім того, на думку апелянта, вказана вихідна допомога виплачується не тільки тим особам, яким призначається наукова пенсія, а й тим яким призначена пенсія на загальних підставах, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за умови виходу на пенсію з посади наукового працівника і за наявності відповідного стажу не менше 10 років.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції незаконно відмовив позивачу у задоволенні вимог про зміну підстав звільнення в наказі та трудовій книжці, оскільки позивач у своїй заяві вказувала не просто причину за власним бажанням, а за власним бажання у зв'язку з виходом на пенсію (за віком).

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник Державного університету телекомунікацій апеляційну скаргу не визнав та просив її відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 27.11.2014 р. подала заяву ректору Державного університету телекомунікацій ОСОБА_5 про звільнення її з роботи 15 грудня 2014 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (за віком) та про надання матеріальної допомоги у розмірі шести посадових окладів, згідно ст.24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність». (а.с.7)

Наказом Державного університету телекомунікацій № 447-кс від 02.12.2014 р. ОСОБА_1 з 15 грудня 2014 року звільнено з посади доцента (0,9 частина ставки) кафедри Економіки, підприємництва та права Навчально-наукового інституту менеджменту та підприємництва за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Крім того, вказано здійснити виплату грошової компенсації за 16 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 04 вересня 2014 року по 15 грудня 2014 року. (а.с.8)

На підставі зазначеного наказу у трудовій книжці на прізвище ОСОБА_1 Державним університетом телекомунікацій внесено запис за №26 15.12.2014р., що вона звільнена із займаної посади за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. (а.с.9-12)

Заявою від 15.12.2014р. ОСОБА_1 зверталась до ректора Державного університету телекомунікацій ОСОБА_5 щодо нарахування та виплати грошових коштів, належних при виході на пенсію в сумі 6 посадових окладів на підставі ст.24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». (а.с.16)

Листом Державного університету телекомунікацій позивача повідомлено, що у її випадку немає підстав для виплати грошової допомоги, передбаченої ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність». (а.с.17)

ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ України в Солом'янському районі м. Києва за віком з 16.12.2014 - довічно, про що свідчить довідка УПФ України в Солом'янському районі м. Києва №229 від 14.01.2015. (а.с.18)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, в частині зміни підстав звільнення в наказі про звільнення та запису в трудовій книжці, суд першої інстанції, посилаючись на ч.1 ст.38, ч.3 ст.235 КЗпП України, виходив з того, що відповідачем дотримано вимоги законодавства при звільненні позивача, а формулювання причин звільнення відповідає фактичним обставинам та не потребує зміни.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції у цій частині, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Пунктом 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що До 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи.

Як встановлено колегією суддів, позивач звільнилася до 1 січня 2015 року, на момент звільнення їй виповнилося 55 років та вона мала страховий стаж роботи більше 30 років, а тому її вимоги про звільнення її за власним бажання, у зв'язку з виходом на пенсію за віком відповідали нормам законодавства.

Відповідно до положень ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.2.25 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівникові, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993року, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Враховуючи наведені положення, вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача вчинити запис про причину звільнення у трудовій книжці позивача наступного змісту: «Звільнена із займаної посади за власним бажанням, ст.38 КЗпП у зв'язку з виходом на пенсію за віком» підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, в частині зобов'язання відповідача виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі шести посадових окладів, суд першої інстанції правильно виходив з того, що необхідною умовою для отримання грошової допомоги у розмірі шести місячних посадових окладів на підставі ст.24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», є наявність права на вихід на пенсію наукового працівника на момент звільнення з роботи. Тому з урахуванням того, що позивач вийшла на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то норми ст.24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» на позивача ОСОБА_1 не поширюються.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вказана вихідна допомога виплачується не тільки тим особам, яким призначається наукова пенсія, а й тим яким призначена пенсія на загальних підставах, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за умови виходу на пенсію з посади наукового працівника і за наявності відповідного стажу не менше 10 років, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» (у редакції до 01 жовтня 2011 року) держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення наукових кадрів. Пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається при досягненні пенсійного віку: чоловікам − за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років; жінкам − за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років.

При виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога у розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України, не менше: для чоловіків − 12,5 року; для жінок − 10 років.

Отже, для надання грошової допомоги науковому працівнику повинні бути наявні у сукупності такі умови:

− вихід на пенсію, тобто звільнення з роботи за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (ст. 38 КЗпП України). Досягнення пенсійного віку і оформлення пенсії без звільнення не є виходом на пенсію;

− працівник має виходити (звільнятися) на наукову пенсію, яка призначається при досягненні пенсійного віку:

− чоловікам за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років;

− жінкам за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років;

− звільнення має бути проведене тільки з наукової (науково-педагогічної) посади. Перелік наукових (науково-педагогічних) посад визначено ст. 22-1 та ст. 22-2 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», ст. 48 Закону України «Про вищу освіту» та постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року № 257;

− науковий працівник повинен мати стаж роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року № 257, для чоловіків − 12,5 років, для жінок −10 років.

До такого ж висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 10 червня 2015 року у справі №6-2483св15.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку в цій частині, пославшись на те, що обов'язковою умовою виплати допомоги є те, що працівник має виходити (звільнятися) саме на наукову пенсію, яка призначається при досягненні пенсійного віку і за наявності стажу наукової роботи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог про зміну в наказі підстави звільнення та про зобов'язання відповідача вчинити запис про причину звільнення у трудовій книжці з ухвалення у цій частині нового рішення, оскільки воно ухвалено з порушенням вимог матеріального права в цій частині.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, ст. 307, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року - скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про зобов'язання Державного університету телекомунікацій змінити формулювання підстав звільнення в наказі про звільнення та вчинити запис про причину звільнення у трудовій книжці та ухвалити нове рішення у цій частині, наступного змісту:

Позов ОСОБА_1 в частині вимог про зобов'язання Державного університету телекомунікацій змінити формулювання підстав звільнення в наказі про звільнення та вчинити запис про причину звільнення у трудовій книжці - задовольнити частково.

Зобов'язати Державний університет телекомунікацій змінити формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 в наказі №447-кс від 02 грудня 2014 року, та викласти підставу звільнення у наступній редакції:

ОСОБА_1, доцента (0.9 частину ставки) кафедри Економіки, підприємництва та права Навчально-наукового інституту менеджменту та підприємництва, звільнити із займаної посади 15 грудня 2014 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію за віком.

В іншій частині наказ №447-кс від 02 грудня 2014 року залишити без змін.

Зобов'язати Державний університет телекомунікацій змінити запис №26 про причину звільнення у трудовій книжці ОСОБА_1 та викласти його у наступній редакції:

Звільнена із займаної посади за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію за віком.

В іншій частині позовних вимог залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді