Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2368/15р. Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Єдиний унікальний №336/9195/14 Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Ю.Д.К."

на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 лютого 2015 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальність "Консалтингова група "Ю.Д.К." до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ТОВ "Консалтингова група "Ю.Д.К." звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

В позові зазначало, що 13.12.2013 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_3 був укладений договір позики № 592979657 на суму 1500 гривень зі сплатою відсотків та комісії строком на 30 календарних днів. За договором про відступлення права вимоги від 16.06.2014 року та договору факторингу від 16.06.2014 року ТОВ "Консалтингова група "Ю.Д.К." отримало право вимоги за договором позики.

Посилаючись, що ОСОБА_3 належним чином не виконав зобов'язання за договором, просило суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ "Консалтингова група "Ю.Д.К." заборгованість за договором позики в сумі 4890 гривень, з яких 1500 грн. сума позики, 690 грн. відсотки за користування позикою, 2700 грн. відсотки за прострочення виплати позики, та судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 лютого 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ТОВ "Консалтингова група "Ю.Д.К." подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник апелянта звернувся до апеляційного суду з клопотанням про розгляд справи без участі представника позивача.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

16.06.2014р. ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Арма Факторінг" укладено договір факторингу, за яким останньому передано право грошової вимоги за кредитними договорами, зазначеними у додатку №1 до договору.

Додаток до позову не доданий.

16.06.2014р. між ТОВ "Арма Факторінг" та ТОВ "Консалтінгова група "Ю.Д.К." укладено договір відступлення права вимоги за договорами, зазначеними у додатку №1 договору.

Витяг з додатку №1 до договору відступлення права вимоги б/н від 16.06.2014р. містить реєстр боржників та кредитних договорів, право вимоги за якими передаються новому кредитору. Цей витяг не містить відомостей до якого договору та між якими особами він є додатком, між якими особами укладений такий договір.

Під №219 цього реєстру вписано ПІБ ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, номер договору 592979657, дата договору 13.12.2013.

Договір №592979657 від 13.12.2013р. між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_3 про зобов'язання позикодавця надати позичальникові 1500грн. не пізніше трьох днів з дати підписання договору позики шляхом безготівкового перерахування суми позики на банківський рахунок позичальника, вказаний у розділі 9 цього договору. Банківський рахунок позичальника у договорі не вказаний.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

При вирішенні спору суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, зокрема ст.ст. 1046, 1047 ЦК України.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Дослідивши наданий до справі договір (у засвідченій копії) суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що він не відповідає вимогам ст. 207 ЦК України.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства; обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін; використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Вказаним вимогам договір не відповідає.

Жодного доказу, підтверджуючого наявність письмової згоди сторін із зразками відповідного аналогу власноручних підписів, що має надаватися разі досягнення домовленості використання при вчиненні правочину електронного підпису, позивачем не надано.

Усі вказані обставини наведені судом першої інстанції у тексті оскарженого рішення.

Апеляційна скарга в значній частині полягає у цитуванні норм процесуального та матеріального права та не вказує, що саме у рішенні суду не відповідає вказаним нормам. Такі доводи не можуть спростувати рішення суду.

Наступні доводи апелянта є черговим повторенням викладення обставин, які зазначалися позивачем у позовній заяві та перевірені судом першої інстанції і не знайшли підтвердження. Вказані доводи не доводять неправильності рішення суду.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості застосування при вчиненні правочинів електронного підпису відповідно до Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронний цифровий підпис" не спростовують висновків рішення суду, оскільки суд не вказав на незаконність електронної форми правочину, а дійшов правильного висновку, що наданий позивачем договір не відповідає, зокрема ст. 207 ЦК України. Всупереч даній нормі матеріального права позивач не підтвердив наявності письмової згоди сторін із зразками відповідного аналогу власноручних підписів, що має надаватися разі досягнення домовленості використання при вчиненні правочину електронного підпису.

Апелянт бездоказово вказав у апеляційній скарзі, що відповідач 17.01.2014р. сплатив частково борг за договором.

Такі доводи суперечать вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, які зобов'язують позивача на засадах змагальності доводити свої вимоги переконливими, належними та припустимими доказами.

У позовні заяві такі обставини не зазначені.

Жодних доказів на підтвердження цієї обставини до суду не надано.

Дане твердження є голослівним і не може братися до уваги.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновку рішення суду про відсутність доказів надання відповідачу суми позики.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком рішення суду про недоведеність обставини передання грошових коштів відповідно договору позики позивачем відповідачу.

З доводів апеляційної скарги вбачається, що апелянт бажає від суду зробити припущення щодо обставин укладення з відповідачем договору позики, щодо набуття позивачем права вимоги за цим договором, щодо фактичного надання відповідачу суми позики, не ґрунтуючи вимоги та доводи апеляційної скарги будь-якими доказами.

Доводи апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість рішення суду не містять обґрунтування, що саме в рішенні суду не відповідає нормам процесуального права, як вплинуло на ухвалення рішення. Зі справи та за результатами апеляційного розгляду видно, що ці доводи не підтверджуються, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності зазначеного судового рішення.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтингова група "Ю.Д.К." відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: