Справа № 283/1620/15-ц
Провадження №2/283/590/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2015 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Міхненка С.Д.

секретаря Ільніцької С.В.

з участю позивача, відповідача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2

відповідачів, позивачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики від 29 березня 2014 року та за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 29 березня 2014 року недійсним,-

.ВСТАНОВИВ :

09 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Малинського районного суду з позовом до відповідачів.

З уточненням позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_3 борг за договором позики від 29 березня 2014 року в розмірі 101000 грн., інфляційних витрат в розмірі 54570,30 грн. та 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 3403,56 грн. та понесені судові витрати, стягнути з ОСОБА_4 борг за договором позики від 29 березня 2014 року в розмірі 121000 грн., інфляційних витрат в розмірі 65376,30 грн. та 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 4077,53 грн. та понесені судові витрати.

24 липня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з зустрічними вимогами до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 29 березня 2014 року недійсним.

Ухвалою суду від 27 липня 2015 року зустрічний позов обєднано для розгляду в одне провадження з первісним позовом.

В судовому засідання ОСОБА_1 позов підтримав повністю, з уточненням позовних вимог, з підстав, передбачених ст..ст. 625,1046,1047,1049 Цивільного Кодексу України просить позов задовольнити.

Пояснив , що відповідно до договору позики від 29 березня 2014 року відповідачі взяли в нього в борг грошові кошти в сумі 242 тис. грн. в рівних частках. Даний договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6

Відповідачами була написана розписка про отримання коштів в розмірі 242 тис. грн.

Незважаючи на те , що умовами договору позики було передбачено повернення коштів в строк до 01 серпня 2014 року, однак до даного часу кошти в повному обсязі не повернені.

Крім договору позики від 29.03.2014 року, з відповідачем ОСОБА_3 також було укладено договір позики від 11.09.2014 року на суму 120 тис. грн.

Наступного дня ( 12.09.2014 року) на виконання умов договорів позики від 29.03.2014 року та 11.09.2014 року , ОСОБА_3 були повернуті кошти в розмірі 140 тис. грн.

Таким чином заборгованість за договором позики від 29 березня 2014 року відповідача ОСОБА_7 станом по день предявлення вимоги ( 16.09.2015 року ) становить 101 тис. грн.

Дані обставини були предметом судового розгляду Малинським районним судом від 07 серпня 2015 року, яким ухвалено відповідне рішення , що додано до матеріалів цивільної справи

З моменту укладення договору позики від 29.03.2014 року ОСОБА_4 кошти не повернуті і станом на день предявлення вимоги заборгованість за договором позики становить 121 тис. грн.

У відповідності до вимог статті 625 ЦК України позивач просить стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 понесенні інфляційні витрати відповідно в розмірі 54570,30 грн. та 65376,30 грн. та 3 % від простроченої суми грошового зобовязання в розмірі 3403,56 грн. та 4077,53 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнали повністю. В судовому засіданні в заперечення позову пояснили, що дійсно 29 березня 2014 року між сторонами у приватного нотаріуса ОСОБА_6 був укладений договір позики відповідно до умов якого вони отримали в позику у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 242 тис. в рівних частках кожен, однак фактично коштів за даним договором вони не отримували. Договір позики був укладений під впливом тяжкої обставини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають в зареєстрованому шлюбі. З 27 листопада 2007 року ОСОБА_3 зареєстрована як приватний підприємець.

У звязку з здійсненням підприємницької діяльності ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ( чоловік її дочки) орендували приміщення на ПП « Малинська меблева фабрика ».

Директором підприємства є ОСОБА_9 Так як орендна плата за надані приміщення була високою , тому утворилась заборгованість.

Розуміючи, що надалі неможливо сплачувати орендну плату, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 вирішили повернути орендовані приміщення та забрати свій товар. Однак ОСОБА_1 не дозволив вивозити товар. Щоб вийти з даної ситуації ОСОБА_1 запропонував укласти нотаріально посвідчений договір про позику коштів в розмірі 242 тис. грн.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов підтримали повністю. З підстав передбачених ст.233 ЦК просять позов задовольнити та надали пояснення по суті позову аналогічні вищезазначеним поясненням.

ОСОБА_1 позов не визнав повністю та надав пояснення в заперечення позову аналогічні вищезазначеним поясненням.

Додатково зазначив, що питання щодо сплати орендної плати за орендовані позивачами приміщення на ПП « Малинська меблева фабрика » не мають жодного відношення до укладеного між сторонами договору позики від 29 березня 2014 року

Даний договір був укладений саме за ініціативою ОСОБА_3 , яка для вирішення даного питання з власної ініціативи звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_6 дала наступні показання, що вона працює приватним нотаріусом Малинського нотаріального округу.

Ініціатором укладення договору позики була ОСОБА_3, яка для вирішення даного питання звернулась до ОСОБА_6 і 29 березня 2014 року свідок нотаріально посвідчила договір позики, укладений між сторонами.

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали від ОСОБА_9 в позики кошти в розмірі 242 тис. грн. в рівних частках кожен. Факт отримання грошей підтверджувався розпискою. Сторонам даної угоди були розяснені всі істотні умови її укладення.

В ході допиту свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_8З дали показання, що вони не були присутні при укладені договору позики від 29 березня 2014 року.

Однак зі слів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їм відомо , що даний договір був укладений у звязку з наявною заборгованістю ОСОБА_3 перед ПП « Малинська меблева фабрика » по орендній платі.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, вважає що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а в позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до статей 1046,1049 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками , а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або такуж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками .

Судом встановлено, що 29 березня 2014 року між сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а Д.ідківська В.В. та ОСОБА_4 прийняли у власність грошові кошти в розмірі 242 тис. грн. в рівних частках кожен.

Пунктом 2 Договору передбачено, що зазначену вище суму позичальники зобовязуються повернути одним платежем або частинами позикодавцеві в строк до 01 серпня 2014 року. ( а.с.5 ).

Також в цей же день Д.ідківською В.В. та ОСОБА_4 була написана розписка про отримання у позику коштів в розмірі 242 тис. грн. ( а.с. 6)

Факт укладення договору та написання розписки про отримання позики не заперечуються сторонами та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні оригіналами даних документів.

Суд вважає необґрунтованими посилання Д.ідківської В.В. та ОСОБА_4 на ті обставини, що договір позики укладено ними під впливом тяжкої обставини ( наявної заборгованості по орендній платі), оскільки доказів на підтвердження даного суду не надано.

Допитані в судовому засіданні свідки в своїх показаннях зазначили, що про істотні умови укладення договору позики їм нічого невідомо і останні не були присутні під час укладення даної угоди.

Також умовами договору позики ( пункт 10 Договору) передбачено, що сторони свідчать , що вони не приховують обставини , які мають істотне значення для цього договору, договір не укладається під впливом тяжкої для кожного з них обставин. ( а.с.5).

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідачів боргу за договором позики в розмірі 222 тис. грн. є обґрунтованими та доведеними , а вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є безпідставними.

Також в ході розгляду справи встановлено, що окрім даного угоди , ОСОБА_3 11 вересня 2014 року уклала договір позики відповідно до якого позичила у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 120 тис. грн.

На виконання умов договорів позик від 29.03.2014 року та 11.09.2014 року, ОСОБА_3 повернула 12 вересня 2014 року грошові кошти в розмірі 140 тис. грн.

Як пояснив ОСОБА_1, оскільки борг за договором позики від 11.09.2014 року був погашений повністю, то частину з даних коштів ( в розмірі 20 тис. грн.) ним було зарахована як сплата заборгованості ОСОБА_3 за договором позики від 29.03.2014 року.

Дані обставина підтверджуються розпискою про отримання ОСОБА_1 коштів ( а.с. 13) та були предметом розгляду Малинським районним судом, який 07 серпня 2015 року ухвалив відповідне рішення , яке на час розгляду справи набрало законної сили.

Таким чином на момент звернення до суду, виходячи з рівних часток одержаних грошових коштів, відповідно до умов договору позики від 29.03.2014 року , за ОСОБА_3 рахується заборгованість в розмірі 101 тис. грн.., а за ОСОБА_4 в розмірі 121 тис. грн.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідачів боргу за договором позики в розмірі 222 тис. грн. є обґрунтованими та доведеними, а вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо визнання недійсним договору позики від 29 березня 2014 року є безпідставними.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з суми боргу за договором позики та враховуючи , що даний борг у ОСОБА_3 з 01.08.2014 року по 12.09.2014 року становив 121 тис. грн., а з 13.09.2014 року по 16.09.2015 року - 101 тис. грн., тому сума інфляційних витрат та трьох відсотків річних за прострочення сплати грошового зобовязання у ОСОБА_7 становить відповідно 54319,64 грн. та 3490,85 грн., загальна сума боргу становить 158810,49 грн. ( 101000 + 3490,85 + 54319,64) .

У ОСОБА_4 сума інфляційних витрат та трьох відсотків річних за прострочення сплати грошового зобовязання становить відповідно 65395,65 грн. та 4097,42 грн., загальна сума боргу становить 190493,07 грн. ( 121000 + 65395,65 + 4097,42)

У відповідності до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь в справі.

Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_4 загальної суми боргу в розмірі 190453,83 грн. , тому саме дана сума і стягується з відповідача.

З відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в наступних розмірах , з ОСОБА_3 в розмірі 1588,10 грн., з ОСОБА_4 в розмірі 1904,54 грн.

Враховуючи викладене , керуючись ст.ст. 3,11 60, 88,213,214,215 ЦПК України , ст.ст. 1046 1049 ЦК України , суд , -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 29 березня 2014 року в розмірі 158810,49 грн.

В решті вимог відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 29 березня 2014 року в розмірі 190453,83 грн.

В позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 29 березня 2014 року недійсним - відмовити за безпідставністю вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1904,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1588,10 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд протягом десяти днів з моменту його проголошення .

Суддя: ОСОБА_15