УХВАЛА

іменем україни

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна та шкоди за допущене погіршення майна та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на поліпшення майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що 27 серпня 2010 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди нежитлового приміщення будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» з наступним викупом. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 06 січня 2012 року, частково зміненим рішенням апеляційного суду Херсонської області від 13 лютого 2012 року у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з орендної плати, укладений між сторонами договір оренди визнано не вчиненим у зв'язку з недотримання форми договору та стягнуто на її користь частину одержаного доходу за жовтень-грудень 2011 року у розмірі 9 000 грн. Будівля кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» була їй повернута відповідачем наприкінці квітня 2012 року, коли ОСОБА_4 надіслав їй поштою лист від 25 березня 2012 року про припинення відносин з оренди майна, ключі від будівлі та односторонній акт передачі майна від 18 квітня 2012 року. Посилаючись на те, що 23 квітня 2012 року під час проведення огляду прилеглої території, зовнішнього та внутрішнього стану будівлі і котельної були виявлені факти погіршення майна, про що складено акт, просила стягнути з відповідача дохід від безпідставно набутого майна в розмірі 12 000 грн та шкоду за допущене погіршення майна - 112 216 грн, витрати на проведення судової експертизи - 4 161 грн 60 коп. та судові витрати.

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що на момент прийняття орендованого майна - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» - воно мало недоліки. Оскільки він мав намір цю будівлю викупити та використовувати для проживання, ним були здійснені будівельні та ремонтні роботи на суму 59 797 грн. Просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь витрати на поліпшення майна в розмірі, визначеному експертом - 41 284 грн, витрати на оплату судової експертизи в сумі 9 136 грн 40 коп. та судові витрати.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 22 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто на її користь з ОСОБА_4 дохід від безпідставно набутого майна в розмірі 12 000 грн, шкоду за допущене погіршення майна - 112 216 грн та витрати на проведення судової експертизи в розмірі 4 161 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_3 та про задоволення його позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення - будівлі кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» - по АДРЕСА_1 (а. с. 5-7, т. 1).

Відповідно до технічної документації на вказаний об'єкт нерухомості, складеної станом на 14 вересня 2006 року, технічний стан споруди без дефектів (а. с. 32-59, т. 1).

27 серпня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено письмовий договір оренди зазначеного об'єкта нерухомості строком з 01 вересня 2010 року по 31 березня 2014 року, та передано його у фактичне використання ОСОБА_4 на підставі акта прийому-передачі від 27 серпня 2010 року. З цього часу останній мав сплачувати орендну плату у розмірі 3 000 грн на місяць (а. с. 174-178).

Згідно з вказаним актом прийому-передачі технічний стан об'єкта нерухомості придатний до експлуатації. Жодних застережень, які вказували на недоліки переданого об'єкта та необхідність проведення ремонту, цей акт не містить (а. с. 185, т. 1).

Також встановлено, що в лютому 2011 року за замовленням ОСОБА_3 здійснено візуальне обстеження та перевірку технічного стану приміщень кафе з метою визначення можливості його експлуатації як житлового будинку. За результатом такого дослідження спеціаліст дійшов висновку, що технічний стан відповідає 1-му класу за класифікатором та може експлуатуватись як житловий будинок. При цьому зазначено, що інженерні мережі обладнання будинку перебувають у задовільному стані (а. с. 19-29, т. 1).

Судами встановлено, що у ході розгляду вказаної цивільної справи, заперечуючи проти позовних вимог власника майна, ОСОБА_4 визнав той факт, що у період фактичного використання споруди проводив демонтаж технічного обладнання споруди через неможливість користування ними.

Відповідно до листа ОСОБА_4 від 25 березня 2012 року останній поштою переслав ключі від будівлі в кількості 17 шт. ОСОБА_6

23 квітня 2012 року ОСОБА_3 у присутності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 складено акт про фіксацію виявлених пошкоджень споруди, комунікаційних мереж та прибудинкової території (а. с. 60, т. 1).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 03 лютого 2014 року № 65/13 за період з 27 серпня 2010 року по 23 квітня 2012 року погіршення майна спричинене внаслідок демонтажу санітарно-технічних приладів та обладнання, втручання в інженерні мережі. Виявлені дефекти та пошкодження, які унеможливлюють використання приміщень за цільовим призначенням як кафе. Вартість відновлювального ремонту за висновком експерта складає 112 216 грн (а. с. 1-121, т. 2).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що договір оренди нерухомого майна є недійсним в силу закону, ОСОБА_4 безпідставно володів спірним нежитловим приміщенням та допустив погіршення стану об'єкта нерухомості, що підтверджується висновком проведеної у справі експертизи, та має відшкодувати вартість майна та майнову шкоду. Крім того, суди дійшли висновку про відмову в позові ОСОБА_4, оскільки вважали, що останнім не підтверджено належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з ч. 1 ст. 210 <nau://ukr/435-15|st210> та ч. 3 ст. 640 ЦК України <nau://ukr/435-15|st640> договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними <nau://ukr09>» роз'яснено, що відповідно до ст. 215 ЦК України судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо).

Так, згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Такий же правовий висновок висловлено у п. п. 8, 13 постанови Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

За положеннями ст. ст. 793, 794 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладений на строк не менше ніж на три роки підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Отже, оскільки спірний договір оренди нежитлового приміщення був укладений більше ніж на три роки, але не був нотаріально посвідчений та не відбулася державна реєстрація цього правочину, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що такий договір, виходячи із приписів ст. ст. 793 <nau://ukr/435-15|st793>, 794 ЦК України <nau://ukr/435-15|st794>, не є укладеним (вчиненим).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 13 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 заборгованість з орендної плати. У мотивувальній частині судового рішення встановлено, що спірний договір оренди є нікчемним, у зв'язку з невідповідністю вимогам щодо дотримання нотаріальної форми та державної реєстрації, встановлених ч. 2 ст. 793, ч. 1 ст. 794 ЦК України.

За змістом ст. ст. 1212, 1213 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно в натурі. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Згідно зі ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦК України повно, всебічно та об'єктивно встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, виходячи із того, що з лютого 2012 року до квітня 2012 року (моменту повернення позивачу ключів від нерухомого майна, що було предметом оренди) ОСОБА_4 безпідставно користувався приміщенням кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», власником якого є ОСОБА_3, та допустив погіршення майна, що не дає можливості використовувати спірне приміщення у якості кафе, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 03 лютого 2014 року № 65/13, тому з нього на користь ОСОБА_3 на підставі ст. ст. 1212, 1214 ЦК України підлягає стягненню вартість відсутнього майна та шкода за допущене погіршення.

Крім того, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в зустрічному позові ОСОБА_4, виходячи із того, що останній не довів своїх вимог з дотриманням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги щодо неправомірного неврахування висновків комплексної експертизи від 30 вересня 2014 року, проведеної стосовно вартості поліпшення спірного приміщення ОСОБА_4, є необґрунтованими, оскільки апеляційний суд дослідив висновок зазначеної експертизи та дійшов правильного висновку про те, що така не може бути належним доказом, оскільки ґрунтується на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак