АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2706/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 Подорога Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І. , Корнієнко Н. В.
при секретаріНаконечній М. М.

адвокатів Попова Л.В., Каракоця Р.В.

позивача ОСОБА_8

відповідача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, за участю третьої особи: Городищенської державної нотаріальної контори, про встановлення факту спільного проживання, визнання будинку спільною власністю та визнання права власності на ? частину спільно нажитого майна та за зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8, за участю третьої особи: Петропавлівської сільської ради Городищенського району Черкаської області, про виселення ОСОБА_8 з будинковолодіння,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_10, за участю третьої особи: Городищенської державної нотаріальної контори, про встановлення факту спільного проживання, визнання будинку спільною власністю та визнання права власності на ? частину спільно нажитого майна, мотивуючи свої вимоги тим, що починаючи з 1992 року він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу та вів спільне господарство з ОСОБА_11, у будинку за адресою АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 померла. Позивач стверджує, що за час спільного проживання вони мали велике господарство, за спільні кошти робили ремонт в будинку.

Просив суд встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_8 з ОСОБА_11. Визнати будинок АДРЕСА_1 спільною власністю. Визнати за ОСОБА_8 право власності на ? частини будинковолодіння за вище вказаною адресою, що належав на праві власності ОСОБА_11

19.01.2015 року ОСОБА_9 подала до суду зустрічну позовну заяву та просила суд виселити ОСОБА_8 з будинку по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_9 на праві власності.

16.07.2015 року ОСОБА_9 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог та просила суд зобов'язати ОСОБА_8 не чинити її, ОСОБА_9, перешкод в користуванні будинковолодінням по АДРЕСА_1 та виселитись з даного будинку.

29.07.2015 року ОСОБА_8 також подав заяву про збільшення позовних вимог та просив суд визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04.12.2014 року, що посвідчене державним нотаріусом Городищенської державної нотаріальної контори Черкаської області Бідною О.М., що видане у спадковій справі № 48/2014 та зареєстроване в реєстрі за № 2047, недійсним.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2015 року позов ОСОБА_8 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_8 та ОСОБА_11 в період з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано будинок АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_11 Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04.12.2014 року, що посвідчене державним нотаріусом Городищенської державної нотаріальної контори Черкаської області Бідною О.М., що видане у спадковій справі № 48/2014 та зареєстроване в реєстрі за № 2047. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_8, за участю третьої особи: Петропавлівської сільської ради Городищенського району Черкаської області, про виселення ОСОБА_8 з будинковолодіння АДРЕСА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2015 року прийняте з порушенням норм матеріального права та просить скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_8 в задоволенні позову, а зустрічний позов ОСОБА_9 задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, за участю третьої особи: Городищенської державної нотаріальної контори, про встановлення факту спільного проживання, визнання будинку спільною власністю та визнання права власності на ? частину спільно нажитого майна та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що майно, під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, істотно збільшило свою вартість, а тому воно відповідно до статті 62 СК України набуло статусу спільного майна, де позивач має рівну частку з особою, з якою він проживав у незареєстрованому шлюбі. Так як первісний позов задоволений, то зустрічні позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не є можливим з наступних підстав.

Встановлено, що з 1992 р. ОСОБА_8 проживав однією сім'єю з ОСОБА_11 без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1. В 1995 році він продав належний йому будинок в с. Петропавлівка та зареєстрував своє місце проживання в будинковолодінні, що належало на праві власності ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 з приміткою «співжитель». ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 померла. За свого життя 26.03.2009 року ОСОБА_11 залишила заповіт, за яким вона на випадок смерті заповідала все своє майно в рівних долях своїм дочкам, ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_13, відповідачам по справі. ОСОБА_10 та ОСОБА_13 відмовились від прийняття спадщини на користь своєї сестри, ОСОБА_9, яка 04.12.2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Вважаючи що за час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року ОСОБА_8 внаслідок спільних трудових та грошових затрат істотно збільшив вартість будинковолодіння, яке належало померлій ОСОБА_11, позивач просив встановити факт спільного проживання, та на підставі статті 62 СК України визнати будинок спільною власністю і визнати за ним право власності на ? частину спільно нажитого майна, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності за заповітом на відповідачку ОСОБА_9

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

Відповідно до статей 16, 17 Закону України "Про власність", ст. 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Відповідно до ст. 128, ч. 3 ст. 240 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним до 1 січня 2004 року, право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

ОСОБА_8 зазначає, що збільшення вартості майна відбулось в 2003-2005 роках. При цьому, позивач не конкретизовує в якому році і на яку суму вони збільшили вартість майна, так як до 2004 року інша особа яка не перебувала у шлюбі і збільшила вартість майна не на підставі договору про створення спільної власності мала право не на визнання права власності на частку у майні, а на відшкодування вартості понесених ним затрат.

Що ж стосується доводів щодо участі позивача у збільшенні цінності будинку за рахунок ремонту будинку та поліпшення допоміжних приміщень до 2004 року, то відповідно до згаданих норм матеріального права, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України N 7 від 4 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" (пп. 4, 5) така участь дає право вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування затрат на будівництво.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкту, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Позивачем не заявлялось клопотання про проведення по справі судово-будівельної експертизи з метою визначення вартості будинковолодіння станом на 01.01.2004 року в ринкових цінах на момент розгляду справи в суді та ринкової вартості будинковолодіння станом на час розгляду справи в суді з метою визначення на яку суму дане будинковолодіння збільшилось у вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат позивача по справі, та чи являється таке поліпшення у вартості істотним.

Не отримавши по справі належних та допустимих доказів істотності поліпшення вартості будинковолодіння, суд першої інстанції на припущеннях зробив свій висновок про наявність істотного поліпшення вартості будинковолодіння за період спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так як рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_8 про визнання будинку спільною власністю та визнання за позивачем права власності на ? частину будинку, визнання недійсним свідоцтва про право власності за заповітом, відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог суд ОСОБА_9 про зобов'язання ОСОБА_8 не чинити її перешкод в користуванні будинковолодінням по АДРЕСА_1 та виселитись з даного будинку ухвалено за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, то рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає до скасування з ухваленням нового рішення.

Факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_8 та ОСОБА_11 в період з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 не оспорюється сторонами по справі та є встановленим, тому рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.

ОСОБА_8 не допускає ОСОБА_9, яка є власником будинковолодіння по АДРЕСА_1, до будинку не надаючи її ключів від будинку. Крім того, ОСОБА_9, як новий власник будинку, заявила що даний будинок її потрібний для особистого проживання і в уточненій позовній заяві просить суд зобов'язати ОСОБА_8 виселитись з її будинку (а.с.146-147).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так як перешкоджання користуванню новому власнику будинковолодіння ОСОБА_9 ОСОБА_8 порушує право власності ОСОБА_9, то зустрічні позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2015 року задоволити, а рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2015 року - змінити, скасувавши його в частині визнання будинку спільною власністю та визнання за позивачем права власності на ? частину будинку, визнання недійсним свідоцтва про право власності за заповітом, відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог суд ОСОБА_9 про зобов'язання ОСОБА_8 не чинити її перешкод в користуванні будинковолодінням по АДРЕСА_1 та виселитись з даного будинку.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про визнання будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_11. Відмовити ОСОБА_8 в задоволенні позовних вимог про визнання за ним право власності на ? частину будинку АДРЕСА_1. Відмовити ОСОБА_8 в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.12.2014 року на ім'я ОСОБА_9, що посвідчене державним нотаріусом Городищенської державної нотаріальної контори Черкаської області Бідною О.М., що видане у спадковій справі № 48/2014 та зареєстроване в реєстрі за №2047.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_8 задоволити, зобов'язавши ОСОБА_8 не чинити ОСОБА_9 перешкод в користуванні будинковолодінням по АДРЕСА_1 Городищенського району та виселитись з даного будинку.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_11 в період з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після його проголошення але може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу його проголошення.

Головуючий :

Судді :