Справа № 199/6762/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Амур-Нижньодніпровського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора та Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності у спільній сумісній власності на 1/2 частину квартири, визнання права власності на 1/4 частину квартири в порядку спадкування за законом і встановлення юридичного факту неправильності запису прізвища померлого в актовому записі про смерть,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, за яким просить:

-визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, квартиру АДРЕСА_1;

-визнати за позивачкою право власності у спільній сумісній власності подружжя на 1/2 частину зазначеної квартири;

-визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на 1/4 частину зазначеної квартири;

-встановити юридичний факт неправильності запису прізвища померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в актовому записі про смерть № 319 у книзі актів про смерть 2003 року лютого місяця 10 числа, зробленому у відділі реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, ОСОБА_4 замість ОСОБА_4.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачка ОСОБА_1, та відповідачка ОСОБА_2, яка доводиться позивачці дочкою, є єдиними спадкоємцями за законом першої черги після смерті їх чоловіка та батька відповідно ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони разом з померлим проживали на час відкриття спадщини, отже прийняли спадщину. Квартира АДРЕСА_1 є кооперативною та була придбана позивачкою та її чоловіком за час перебування їх у шлюбі за спільні кошти шляхом виплат пайового внеску. Право власності на квартиру не було зареєстроване. На теперішній час у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 відсутня можливість зареєструвати право власності на квартиру, а відсутність реєстрації права власності унеможливлює видачу свідоцтва про право власності. Окрім цього, під час оформлення документів на спадщину з'ясувалося, що в актовому записі про смерть прізвище чоловіка позивачки помилково записане як «ОСОБА_4» при правильному написанні «ОСОБА_4».

Позивачка ОСОБА_1, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Надала суду письмову заяву, згідно якої підтримала в повному обсязі вимоги за позовною заявою та фактичні обставини на яких вони ґрунтуються. Просить розглянути справу у її відсутність.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, не з'явилася. Надала суду письмову заяву, згідно якої визнає позов в повному обсязі, просить розглянути справу у її відсутність.

Належним чином та завчасно сповіщені про час та місце відповідач Амур-Нижньодніпровський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції та третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора до суду представників не направили. Надали суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності своїх представників.

Третя особа Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, яка також була належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направила, про при чини неявки суд не повідомила.

За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін та третіх осіб.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

До позову додана копія ордеру № 855 (а.с. 15), виданого 26 жовтня 1984 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів члену ЖБК № 357 ОСОБА_4 на сім'ю з трьох осіб (дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2) двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Згідно довідки Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 357» (а.с. 17), пайовий внесок за квартиру у розмірі 5754 карбованців сплачений у повному обсязі.

Позивачкою надана копія свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 10), за якою остання з ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1977 року.

Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с. 11), ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішуючи питання щодо майна, яке увійшло до складу спадщини після його смерті, суд враховує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Як передбачено ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, яка діяла на момент виплати пайового внеску, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

За наведених обставин ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як такі, що в період шлюбу сплатили пайовий внесок на квартиру, на підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 і квартира згідно ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю є їх спільною сумісною власністю.

Суд, керуючись вимогами ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54 цс 12 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, за яким відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2008 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Також суд враховує роз'яснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у п. 8 своєї постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за якими у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

За довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 за життя право власності на зазначену квартиру не зареєстрували.

Відсутні відомості щодо зареєстрованого власника квартири і у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою.

Разом з тим, оскільки право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні, до складу спадщини після смерті ОСОБА_4. увійшла належна померлому 1/2 частка квартири АДРЕСА_1. Власником іншої 1/2 частки квартири є позивачка ОСОБА_1

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4., суд виходить з того, що задоволення такої вимоги призведе до визнання судом права власності в тому числі за ОСОБА_4, правоздатність якого припинилася з часу смерті на підставі ч. 4 ст. 25 ЦК України.

Більше того, з урахуванням поставлених на вирішення позивачкою позовних вимог про визнання права власності на частки квартири як частку у спільному майні подружжя та частку в порядку спадкування за законом, визнання судовим рішенням квартири спільною сумісною власністю подружжя не тільки не відповідає вимогам закону, але й є надмірним.

Той факт, що квартира була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4. є фактичною обставиною, яка встановлена судом, та на підставі якої судом будуть вирішені інші позовні вимоги.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку квартири, суд враховує роз'яснення, викладені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 37 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», за якими з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Смерть одного зі співвласників квартири унеможливлює реєстрацію позивачкою свого права власності на частку квартири, і за таких обставин, наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, що обумовлює потребу саме у такому способі захисту порушеного права, як визнання права власності.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину квартири на підставі ст. 392 ЦК України підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на 1/4 частку квартири в порядку спадкування за законом, суд виходить з наступного.

За ч. 2 ст. 524 ЦК України (1963 року), спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Заповіту ОСОБА_4 після себе не залишив, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру «Заповіти / спадкові договори».

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК України (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Позивачка ОСОБА_1, як вже встановлено судом, є дружиною спадкодавця.

Відповідачка ОСОБА_2 є рідною донькою померлого, що підтверджується оціненими в сукупності копіями свідоцтва про народження (а.с. 19) та свідоцтва про шлюб (а.с. 20).

Останні на підставі ч. 1 ст. 529 ЦК України є спадкоємцями ОСОБА_4. за законом першої черги.

Як передбачено ст. 548 ЦК України (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» вбачається, що жоден зі спадкоємців до нотаріуса в межах шестимісячного строку із заявою про прийняття спадщини або видачу йому свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4. не звертався.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року), вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно довідки Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 357», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час смерті ОСОБА_4. мешкали разом з ним у спірній квартирі.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4.

Інші спадкоємці першої черги за законом або такі, що мають право на обов'язкову частку у спадщині, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4. дослідженими судом доказами не встановлені.

11 червня 2014 року позивачка звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з завою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину.

За результатами розгляду вказаної заяви 27 червня 2014 року нотаріусом була винесена постанова про відмову позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Богомаза, б. 196, корп. 3, кв. 98 (а.с. 12). Постанова обґрунтовується тим, що на зазначену квартиру не були надані правовстановлюючі документи, а за відомостями БТІ реєстрація права власності на квартиру не проводилася, отже право власності на спадкове майно у спадкодавця відсутнє.

Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Суд виходить з того, що на цей час наявні об'єктивні перешкоди для реалізації спадкових прав позивачки.

За ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Визнання права є способом захисту права, передбаченим п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За наведених обставин, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення юридичного факту неправильності запису прізвища померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в актовому записі про смерть № 319 у книзі актів про смерть 2003 року лютого місяця 10 числа, зробленому у відділі реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, ОСОБА_4 замість ОСОБА_4, суд виходить з наступного.

Рішенням суду встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Якщо встановлення факту необхідне для подальшого вирішенню спору про право, то такий факт, є фактичною обставиною, якою обґрунтовуються вимоги щодо вирішення спор про право, резолютивною частиною рішення такий факт не встановлюється, а захист права позивача відбувається шляхом вирішення по суті спору про право.

З обґрунтування позовних вимог вбачається, що усунення невідповідності у написанні прізвища чоловіка позивачки («ОСОБА_4» - «ОСОБА_4») було необхідне їй для вирішення спору про право власності на спільне майно подружжя та на спадкове майно. При вирішенні по суті зазначеного спору суд врахував вказану невідповідність. Позивачка в позові не посилається на те, що встановлення зазначеного факту залежить виникнення, зміна, або припинення інших особистих чи майнових прав позивачки.

За таких обставин, факт неправильності запису прізвища померлого є фактичною обставиною, якою обґрунтовувалися позовні вимоги. Така фактична обставина знайшла своє підтвердження дослідженими судом доказами, на її підставі було вирішено спір про право, однак встановлення такого факту власне судовим рішенням є надмірним, не є способом захисту порушеного права позивачки і у задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Амур-Нижньодніпровського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора та Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності у спільній сумісній власності на 1/2 частину квартири, визнання права власності на 1/4 частину квартири в порядку спадкування за законом і встановлення юридичного факту неправильності запису прізвища померлого в актовому записі про смерть - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1, загальною площею - 45,0 кв.м., житловою площею - 27,2 кв.м., яка складається з приміщення 1 - коридору площею 4,7 кв.м., приміщення 2 - житлової кімнати площею 17,0 кв.м., приміщення 3 - житлової кімнати площею 10,2 кв.м., приміщення 4 - кухні площею 7,8 кв.м, приміщення 5 - вбиральні площею 1,2 кв.м., приміщення 6 - ванної кімнати площею 2,0 кв.м., приміщення 7 - комоду площею 0,3 кв.м., приміщення І - лоджії площею 1,8 кв.м.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :