Справа № 2-4825/11
Провадження № 4-с/487/18/15
УХВАЛА

Іменем України

26.06.2015 року Заводського районного суду м. Миколаєва в складі: головуючого судді Щербини С.В., при секретарі Афоніній С.М.., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2 по примусовому виконанню рішення суду, -

В С Т А Н О В И В

13.02.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2 по примусовому виконанню рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04.04.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 80000 грн. в межах вартості спадкового майна та 1500 грн. витрат пов'язаних з проведенням експертизи.

В скарзі ОСОБА_1 зазначила, що на виконанні в Заводському ВДВС ММУЮ перебуває виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2/1412/570/12, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва по виконанню рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04.04.2014 року. 30.04.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, але до цього часу державний виконавець рішення суду не виконує, арешт на майно боржника не наклав та не звернув стягнення на спадкове майно боржника, тобто старший державний виконавець Биков І.С. тривалий час ніяких дій з виконання рішення суду не проводить. Після задоволення її скарги та визнання рішенням суду незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Заводського ВДВС ОСОБА_2 щодо примусового виконання виконавчого листа 2/1412/570/12, останній продовжує не вчиняти ніяких дій щодо виконання рішення суду, чим продовжує порушувати її право на виконання рішення суду, при цьому за заявою ОСОБА_2 залишено без розгляду подання ДВС про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, для проведення виконавчих дій.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 вимоги скарги підтримала, просила про їх задоволення.

В судове засідання представник Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Згідно письмових заперечень, що місяться в матеріалах справи, ОСОБА_2 скаргу не визнав, просив в її задоволенні відмовити з посиланням на те, що ним вчиняються всі необхідні дії щодо повного та фактичного виконання рішення суду, він перевірив майновий стан боржника, наявність рухомого і нерухомого майна, отримання будь-яких доходів, неодноразово виходів за місцем проживання боржника, але доступу до квартири не мав, направляв вимоги боржнику, при цьому йому було відмовлено судом у червні 2014 року про примусовий вхід до житла боржниці з метою перевірки її майнового стану.

Вислухавши пояснення скаржника ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як встановлено судом, постановою від 30.04.2014 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 старшим державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_2С відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2/1412/570/2012, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва на виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04.04.2014 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 80000 грн. в межах вартості спадкового майна та1500 грн. витрат пов'язаних з проведенням експертизи.

Після відкриття виконавчого провадження у 2014 році державний виконавець направляв запити до державних органів з метою перевірки майнового стану боржника, наявності рухомого і нерухомого майна, отримання будь-яких доходів. Також, неодноразово виходів за місцем проживання боржника, але доступу до квартири не мав, про що склав акти, направляв вимоги боржнику щодо необхідності з'явитися до Заводського ДВС.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.04.2015 року розглянута скарга ОСОБА_1 та визнано незаконною бездіяльність Заводського ВДВС ММУЮ щодо примусового виконання виконавчого листа по справі 2/1412/5790/2012 виданого 28.04.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва, ухвала набрала законної сили.

В подальшому в квітні-травні 2015 року старший державний виконавець направив вимоги боржнику щодо необхідності з'явитися до Заводського ДВС, здійснив вихід за місцем проживання боржника АДРЕСА_1, але доступу до квартири знову не мав, про що склав відповідні акти. Також, отримав інформацію з Державного реєстру речових права на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, щодо наявності прав власності на нерухоме майно у боржника ОСОБА_3

При цьому, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.04.2015 року за заявою старшого державного виконавця Бикова І.С. залишено без розгляду подання Заводського ДВС ММУ про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2, для проведення виконавчих дій.

Отже, до теперішнього часу рішення суду не виконано.

Так, принципом цивільного судочинства є виконання рішення суду, а судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для виконання всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян, відповідно до Конституції України та норм цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення суду, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення суду протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру у двомісячний строк.

При цьому, ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» визначено заходи примусового виконання рішень, а ст. 52 цього ж Закону визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

На підставі викладеного, виходячи з вимог Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вжиті всіх заходів для виконання рішення суду, у спосіб, порядок та строки визначені Законом та нездійснення державним виконавцем своїх обов'язків, покладених не нього законом, не повинно будь-яким чином призводити до порушення чи обмеження прав сторін виконавчого провадження.

Таким чином, суд приходить до переконання, що незаконна бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення, є неправомірною, оскільки останній продовжує не вчиняти дій щодо виконання рішення суду, чим порушує право стягувача ОСОБА_1 на виконання рішення суду.

У зв'язку з чим скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 383-389 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2 по примусовому виконанню рішення суду задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2 по примусовому виконанню рішення суду за виконавчим листом 2/1412/570/12 від 28.04.2014 року.

Зобов'язати старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2 вчинити всі необхідні дії для виконання рішення суду за виконавчим листом 2/1412/570/12 від 28.04.2014 року.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів з дня її оголошення та може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва, в строк і порядок, встановлений ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина