Справа № 344/2081/15-ц
Провадження № 2/344/2100/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретаря Орнат Л.І.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, а саме: квартири № 24 в будинку № 16 на вул. Гарбарській в м. Івано-Франківську, мотивуючи тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 квітня 2007 року до 07 серпня 2014 року. З час шлюбу сторонами за спільні кошти придбано квартиру № 24 в будинку № 16 на вул. Гарбарській в м. Івано-Франківську за 199 750 грн. Право власності на квартиру оформлено на відповідачку, однак квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, оскільки квартира хоч і придбана за час шлюбу з позивачем, однак відповідачка придбала квартиру за власні кошти, які отримали від продажу квартири, яку їй купив батько до одруження з позивачем.

Свідок ОСОБА_5, яка є рідною сестрою позивача та конфліктує з відповідачем, в судовому засіданні дала покази в яких вказала, що її брат працював столяром неофіційно та таким чином заробляв. Квартира відповідачки на вул. Короля Данила була в поганому стані, позивач робив ремонт в квартирі. Брат заробляв достатньо коштів, тому вони з відповідачкою вирішили придбати квартиру на Гарбарській. В квартирі на вул. Гарбарська позивач також робив ремонт.

Свідок ОСОБА_6, який є батьком відповідачки, з позивачем не спілкується, в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що в 2004 році купив квартиру для дочки на вул. ОСОБА_7. Дочка вийшла заміж за позивача. В 2009 році вони вирішили купити більшу квартиру. Дочка знайшла квартиру на вул. Гарбарській, мансардна, без ліфта, більшої площі ніж на ОСОБА_7. В один день відповідачка продала квартиру на вул. ОСОБА_7 за 29 000 доларів США та купила квартиру на вул. Гарбарській за 66 000 грн. в ТзОВ «Екстім». Свідок був присутній при продажі квартири та купівлю іншої. За гроші, що залишились від продажу квартири на ОСОБА_7 відповідачка зробила ремонт в квартирі та купила меблі. Через рік після купівлі квартири на вул. Гарбарській до дочки почали приходити кредитори позивача, вимагали повернути гроші та погрожували, у звязку з чим свідок та його дочка написали заяву до міліції.

Свідок ОСОБА_8, який є дядьком відповідачки, в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що його брат, тобто батько відповідачки розказував йому, що дочка захотіла більшу квартиру, продала свою квартиру на ОСОБА_7 та купила квартиру на вул. Гарбарській. Також свідку відомо, що позивач позичив гроші, до відповідачки та її батька приходили кредитори позивача та вимагали повернути борги.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, покази свідків, всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 квітня 2007 року по 07 серпня 2014 року, вказана обставина сторонами визнається, а тому доказуванню згідно ст. 61 ЦПК України, не підлягає.

До шлюбу з позивачем, 08 грудня 2004 року, ОСОБА_2 придбала квартиру № 58 на вул. Короля Данила 11а в м. Івано-Франківську, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.25), копією витягу про реєстрацію права власності (а.с.28).

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

ОтжеАДРЕСА_1 на вул. Короля Данила 11а в м. Івано-Франківську була особистою приватною власністю відповідачки ОСОБА_2

Представник позивача та свідок ОСОБА_5 вказували, що позивач робив ремонт в квартирі, поміняв вікна, двері, однак належних та допустимих доказів на підтвердження своїх слів суду не надали.

Позивач з позовом до суду про визнання квартири № 58 на вул. Короля Данила 11а в м. Івано-Франківську обєктом спільної сумісної власності подружжя у звзку з його вкладом в поліпшення стану квартири, збільшення її вартості, не звертався.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_5, оскільки вона є близькою родичкою позивача та конфліктує з відповідачкою.

В 2009 році, після народження дитини, сторони вирішили покращити свої житлові умови та придбати більшу за площею квартиру.

22 липня 2009 року відповідачка уклала з ОСОБА_9 та ПП ОСОБА_10 договір завдатку (а.с.30).

За договором завдатку ОСОБА_9 (покупець) передає ОСОБА_2 (продавцю) завдаток в сумі 1000 доларів США в рахунок продажу квартири № 58 на вул. Короля Данила 11а в м. Івано-Франківську за ціною 29 000 доларів США.

22 липня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_9 укладають нотаріально посвідчений попередній договір (а.с.41).

За попереднім договором сторони зобовязуються укласти договір купівлі-продажу до 20.08.2009 року.

В п. 4 попереднього договору сторони вказують, що на доказ укладення та забезпечення виконання основного договору , ОСОБА_9 сплатила ОСОБА_2 192 500 грн., що еквівалентно 25 000 доларам США.

Позивач не був стороною попереднього договору, окрім цього в п. 7 договору вказано, що осіб які б мали право на користування квартирою № 58 на вул. Короля Данила 11а в м. Івано-Франківську немає.

Відповідно до п. 8 попереднього договору підписання цього договору ОСОБА_2 свідчить про одержання нею суми вказаної в п. 4 договору.

Отже, фактично на час підписання попереднього договору відповідачка отримала більшу частину грошових коштів за квартиру на вул. ОСОБА_7.

В цей же день, 22 липня 2009 року, відповідачка та виконавчий директор ТзОВ «Екстім» підписують акт приймання-передачі обєкту завершеного будівництва квартири № 24 на вул. Гарбарській 16 в м. Івано-Франківську, вартість квартири 67 999 грн. 32 коп. (а.с.31).

Отже вказаними договорами, актом приймання-передачі, підтверджуються слова позивачки про те,що квартира на вул. Гарбарській була придбана нею за кошти отримані від продажу своєї особистої квартири на вул. ОСОБА_7.

Представник позивача доказів того, що квартира на вул. Гарбарській була придбана, в тому числі, за кошти позивача суду не надано.

На виконання умов попереднього договору 18 серпня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_9 укладають договір купівлі-продажу квартири № 58 на вул. Короля Данила 11а в м. Івано-Франківську (а.с.40).

В п. 6 сторони визначили ціну квартири 9 343 грн., що є набагато менше суми, яку сторони попередньо визначили в попередньому договорі та яку відповідачка отримала 22 липня 2009 року.

Вартість квартири № 58 на вул. Короля Данила 11а в м. Івано-Франківську зазначена в договорі від 18 серпня 2009 року є надто низькою для квартир в цьому районі м. Івано-Франківська на той час, а тому суд прийшов до висновку, що таким чином (занизивши вартість квартири) сторони мали намір зменшити розмір державного мита, яке підлягало сплаті.

В додатку № 1 до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 26.08.2009 року № 417 прізвище позивача як особи за якою оформляється право власності на квартиру № 24 на вул. Гарбарській 16 в м. Івано-Франківську відсутнє, хоча позивач знав, повинен був знати, що його дружина набуває у власність квартиру.

26 серпня 2009 року відповідачка отримала свідоцтво про право власності на квартиру № 24 на вул. Гарбарській 16 в м. Івано-Франківську (а.с.32).

11 вересня 2009 року відповідачка зареєструвала за собою право власності а квартиру № 24 на вул. Гарбарській 16 в м. Івано-Франківську (а.с.34).

З 2009 року по лютий місяць 2015 року позивач не оспорював право власності відповідачки на квартиру,хоча ще в 2009 році йму було відомо, що відповідачка оформила на себе право власності на квартиру.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. п ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Суд вважає обґрунтованими твердження відповідачки про те, що квартира № 24 на вул. Гарбарській 16 в м. Івано-Франківську хоч і придбана за час шлюбу з позивачем, однак придбана така квартира за особисті кошти відповідачки, отримані нею від продажу її особистої квартири, яка в свою чергу була придбана до шлюбу з позивачем.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 57, 60, 63, 70 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 60, 61 ЦПК України керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 вересня 2015 року

Суддя Бабій О.М.