Справа № 415/735/14-ц
Провадження № 22ц/782/60/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого: Борисова Є.А.

суддів: Маляренко І.Б., Яреська А.В.

при секретарі: Коротенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 листопада 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, в обгрунтування якого послалось на те, що Акціонерний комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», уклав із ОСОБА_1 договір № 556/16-ТЗ21 від 26.04.2006 року, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 136440 грн. зі сплатою 16% річних та кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 25 квітня 2012 року. У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 умови договору не виконує, банківська установа ставила питання про стягнення з відповідача заборгованості в загальній сумі 162178,24грн., яка утворилася станом на день звернення до суду із відповідним позовом.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 07 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено у зв'язку з пропущенням строку позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення норм матеріального і процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи і ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким слід задовольнити позов у повному обсязі.

В судове засідання апеляційної інстанції представник ПАТ «Укрсоцбанк» не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності і підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача в судовому засіданні скаргу не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку стосовно того, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 квітня 2006року між ПАТ Акціонерний комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого на даний час є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 556/16-ТЗ21, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 136440 грн для придбання транспортного засобу з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 22 квітня 2012 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних.

Згідно з пп. 1.1., 2.4 договору погашення кредиту і сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником частинами - щомісячними платежами у розмірах та у строки, передбачені графіком платежів. При цьому строк дії договору визначений до моменту повного виконання сторонами взятих за договором зобов'язань, а кінцевий термін повернення основної заборгованості встановлений сторонами до 25 квітня 2012 року.

Крім того, сторони передбачили у кредитному договорі (ст. 4) відповідальність позичальника за порушення зобов'язань у формі:

- пені за порушення строків сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом;

- штрафу за нецільове використання кредиту у розмірі 25 % від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням;

- штрафу у розмірі 10% від суми кредиту за кожен випадок порушення умов договору, зазначених у п.п.3.3.2.-3.3.12. цього договору.

Крім того, кредитним договором передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником вимог п.п.3.3.2.-3.3.12 кредитного договору протягом більше ніж 45 календарних днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився і позичальник зобов'язаний погасити кредит та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. У разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених у п.п.3.3.7.,3.3.8. кредитного договору протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також відшкодувати нараховану неустойку (пеню, штраф).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором не виконав: з 11 листопада 2008 року припинив погашення кредиту, а з 10 листопада 2008 року - сплату процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 162178,24грн. Зазначені обставини в повній мірі підтверджуються матеріалами справи ( а.с.4-12).

Відмовляючи у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності, суд виходив з того, що в даному випадку згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та сплата процентів повинні здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Оскільки останні платежі в рахунок погашення кредиту та процентів відповідач здійснив у листопаді 2008 року, а з позовом про стягнення заборгованості банківська установа звернулася лише у лютому 2014 року, включивши до позовних вимог всю заборговану суму на момент пред'явлення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування в даному випадку позовної давності.

Судова колегія погоджується з загальним висновком суду першої інстанції стосовно необхідності відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Укрсоцбанк» саме з підстав пропуску строку позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України) .

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України ).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п.4.5. кредитного договору № 556/16-ТЗ21 від 26.04.2006 року у разі невиконання (неналежного виконання) відповідачем ОСОБА_1 своїх обов'язків з повернення кредиту та сплати відсотків згідно з графіком погашення протягом більше ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив і, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі та сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також відшкодувати нараховану неустойку (пеню та штраф). Як вже зазначалося вище, останні платежі в рахунок погашення кредиту та процентів відповідач ОСОБА_1 здійснив 10 та 11 листопада 2008 року, а тому виходячи із змісту п. 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив у січні 2009 року і саме з зазначеного моменту у банківської установи виникло право на звернення до суду із позовом про стягнення всієї суми наданого кредиту, процентів за фактичний час використання кредиту та нараховану неустойку у вигляді пені та штрафів. Тобто початок перебігу позовної давності в даному випадку співпадає з моментом виникнення у ПАТ «Укрсоцбанк» права на позов, а саме можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Проте з відповідним позовом про стягнення заборгованості за кредитом банківська установа звернулася лише 11 лютого 2014 року, тобто після спливу більше ніж трьох років з моменту виникнення права на позов. Тому судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування в даному випадку позовної давності, оскільки відповідач звернувся з відповідним клопотанням.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що початок перебігу позовної давності в даному випадку починається з 25 квітня 2012 року, тобто після спливу строку виконання зобов'язань за кредитним договором, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно з правовою позицією, неодноразово висловленою Верховним Судом України (постанова від 06.11.2013 року у справі № 6-116 цс13, постанова від 19.03.2014 року у справі № 6-20цс14), перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу, а не з моменту закінчення кінцевого терміну повернення кредиту в цілому.

В даному випадку умовами кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником своїх зобов'язань із внесення чергових платежів в рахунок погашення кредиту протягом більше ніж 60 (шести десяти) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким що сплив і позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за час фактичного користування кредитом і відшкодувати неустойку.

Оскільки останній платіж в рахунок погашення кредиту та процентів відповідач ОСОБА_1 здійснив у листопаді 2008 року і після цього жодних дій на виконання своїх зобов'язань з погашення кредиту не здійснював, то на підставі п. 4.5 договору кредиту № 556/16-ТЗ21 від 26.04.2006 року після спливу 60 календарних днів з моменту невнесення чергових платежів згідно з графіком погашення кредиту строк погашення кредиту вважається таким, що сплив і у відповідача виникає обов'язок протягом одного робочого дня повністю погасити кредит, сплатити проценти та штрафні санкції, а у банківської установи відповідно виникає право на звернення до суду із відповідним позовом щодо стягнення заборгованості. Таке право на звернення до суду у ПАТ «Укрсоцбанк» виникло у січні 2009 року, проте з відповідним позовом банківська установа звернулась до суду лише у лютому 2014 року, тобто після спливу більше ніж трьох років після виникнення можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно наявності підстав для відмови у позові у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 листопада 2014 року.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 07 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий:

Судді: