Справа № 459/1636/14 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/534/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29 вересня 2014 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року позивач звернувся з позовом, у якому, посилаючись на ст.ст. 1166, 1188, 1191. ч. 2 ст. 1187 ЦК України, п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить стягнути з відповідача на користь позивача 25 021,65 грн. відшкодування завданої матеріальної шкоди. На обґрунтування позову посилається на те, що 22 грудня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/9163175. Відповідно до умов цього договору позивач взяв на себе зобов'язання у випадку пошкодження застрахованого автомобіля «Фольксваген Джетта», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, виплатити страхове відшкодування потерпілій особі у розмірі фактичної майнової шкоди з вирахуванням франшизи. 3 грудня 2010 року, о 1 годині 20 хвилин на вулиці Львівській у м. Червонограді сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Фольксваген Джетта», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача, та «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 27 грудня 2010 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. В результаті цієї ДТП автомобіль ОСОБА_4 отримав технічні ушкодження. Матеріальний збиток становить 25 426,61 грн. Позивач перерахував потерпілому ОСОБА_4 25 021,65 грн. Відповідач всупереч п.п. 33.1.4 п.33.1 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив позивача про страховий випадок, тому позивач отримав право вимагати повернення коштів в порядку регресу.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29 вересня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача в користь позивача 25 021, 65 грн. відшкодування завданої майнової шкоди.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 У своїй апеляційній скарзі він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення не ґрунтується на вимогах закону, ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що не мав можливості повідомити позивача про ДТП за його участі, оскільки перебував на лікарняному, що підтверджується довідкою Червоноградської ЦМЛ від 7 грудня 2010 року.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог та наданих на їх обґрунтування доказів; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України) .

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 22 грудня 2009 року між сторонами укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів ВС/9163175 з терміном дії до 21 грудня 2010 року включно. Відповідно до умов цього договору позивач зобов'язався у випадку пошкодження застрахованого автомобіля «Фольксваген Джетта», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, виплатити страхове відшкодування потерпілій особі у розмірі фактичної матеріальної шкоди вирахуванням франшизи.

3 грудня 2010 року, о 1 годині 20 хвилин на вулиці Львівській у місті Червонограді Львівської області сталася ДТП з участю застрахованого автомобіля під керуванням відповідача та автомобіля «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 27 грудня 2010 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 124 КУпАП.

Відповідно до висновку № 104/04 від 5 квітня 2011 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 25 426,61 грн.

На підставі заяви ОСОБА_4 від 6 грудня 2010 року (а.с. 10), йому виплачено 25 021,65 грн. страхового відшкодування (платіжне доручення № 189 від 5 серпня 2011 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що страховик (позивач) має право подати регрес ний позов до відповідача, який не повідомив позивача про страховий випадок.

На час виникнення спірних правовідносин (3 грудня 2010 року)Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачав, що учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди (п.33.1.2). Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально.

Відповідно до п.38.1 цього Закону страховик страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду,якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.33.1.2 цього Закону.

Відповідач надав медичну довідку, згідно якої, в період з 3 до 7 грудня 2010 року він перебував на лікуванні у Червоноградській лікарні.

Відповідач повідом ОСОБА_4 у якій страховій компанії застрахована його цивільна відповідальність. 6 грудня 2010 року ОСОБА_4 подав страховику заяву про виплату страхового відшкодування. Така виплата була здійснена страховиком. Закон не передбачав особисте повідомлення страховика особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

Отже, з цього вбачається висновок, що відповідач вжив заходів для повідомлення страховика про настання страхового випадку. Він не повідомив про це страховика особисто з поважних причин, що підтвердив належними та допустимими письмовими доказами. Відтак, відсутні підстави для пред'явлення позивачем регресного позову до відповідача.

Суд першої інстанції на це не звернув уваги.

З висновками суду про стягнення з відповідача в порядку регресу шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, погодитись не можна.

На підставі наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 належить задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського Львівської області від 29 вересня 2014 року,- скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення в її користь із ОСОБА_3 25 021,65 грн. у відшкодування завданої майнової шкоди та 250,22 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: