РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18381/13-ц

пр. № 2/759/100/15

18 червня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Лопатюк Н.Г.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач є її колишнім чоловіком. Шлюб було розірвано в 2009 році.

Від даного шлюбу з відповідачем у неї народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2011 року, ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно їх спільного сина.

Квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності.

З 2009 року відповідач у спірній квартирі не проживає, кошти за комунальні послуги не сплачує, місцезнаходження його не відоме.

Враховуючи, що відповідач не користується спірною квартирою більше шести місяців без поважних причин, подальше збереження його реєстрації порушує її права.

На підставі наведеного, позивачка звернулась до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач та/або його представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи ОСОБА_2 особисто повідомлений належним чином, причини неявки будь-яким можливим способом суду не повідомив, жодних заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надіслав, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності та відсутності його представника, що жодним чином не порушить його процесуальних прав як відповідача у справі.

Вислухавши пояснення представника позивачки, з'ясувавши фактичні обставини даної справи та дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, з урахування письмових заперечень відповідача, які містяться в матеріалах справи, пояснень представника відповідача, які надавались у минулих судових засіданнях, а також показів свідків, допитаних у минулих судових засіданнях, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В ході судового розгляду встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено запис №272 від 02 квітня 2009 року (копія Свідоцтва про розірвання шлюбу).

В шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2011 року, ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно його сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 27.07.2011 року заочне рішення набрало законної сили (а.с.10 - копія заочного рішення суду).

З довідки за Формою №3 вбачається, що у спірній квартирі є зареєстрованими наступні особи: ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_2 (колишній чоловік) та ОСОБА_4 (син) (а.с.5 - довідка за Формою №3).

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що з 2009 року відповідач у спірній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, позивачка самостійно утримує спірну квартиру та несе витрати по сплаті житлово-комунальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира АДРЕСА_1 належить позивачці на праві приватної власності, що підтверджується копією рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2003 року та копією витягу про державну реєстрацію прав, які містяться в матеріалах даної справи (а.с.12-14 - копія рішення суду; а.с.11 - копія витягу).

Як пояснював представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні 03.03.2014 року, в 2008 році за згодою позивачки спірна квартира була передана в іпотеку, в забезпечення зобов'язань за кредитним договором. З моменту розірвання в 2009 році шлюбу між сторонами, відповідачу перешкоджали проживати у спірній квартирі. На даний час, відповідач проживає за іншою адресою з іншою жінкою. З 2009 року він дійсно не проживав у спірній квартирі, однак лише тому, що позивачка йому перешкоджала у ній проживати.

В матеріалах справи міститься письмові запечерення ОСОБА_2, в яких останній, зокрема, стверджує, що 25.07.2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк», для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку було передано нерухоме майно - спірну квартиру, а позивачкою було надано відповідну згоду на укладення такого договору (а.с.45-47 - заперечення відповідача).

Однак, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2013 року, позов ОСОБА_1 - задоволено в повному обсязі та визнано недійсним договір поруки №219891 від 25 липня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, з моменту його вчинення - 25 липня 2008 року (а.с.62-66 - копія рішення суду першої інстанції; а.с.67-69 - копія ухвали суду апеляційної інстанції, а.с.59-61 - копія ухвали суду касаційної інстанції).

30.04.2014 року ОСОБА_2 звертався до прокуратури Святошинського району м. Києва із заявою про вчинення злочину, а саме: з приводу підробки судового рішення з метою заволодіння його майном - спірною квартирою (а.с.54-56 - заява про вчинення злочину).

Вищевказана заява була розглянута СВ Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві, внесено відомості, які у ній викладені, до ЄРДР за №0005377 від 25.06.2014 року та розпочато досудове розслідування. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч.1 ст.190 КК України (а.с.74 - лист; а.с.93 - витяг з кримінального провадження).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року, було задоволено клопотання представника відповідача та зупинено провадження у даній цивільній справі, до вирішення питання в кримінальному провадженні (а.с.96 - ухвала про зупинення провадження).

Однак, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2015 року, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 - задоволено, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року - скасовано, справу направлено для продовження розгляду (а.с.130-131 - ухвала суду апеляційної інстанції).

У вищевказаній ухвалі суду апеляційної інстанції, судова колегія не погодилась з висновком суду першої інстанції та посилалась на те, що внесення до ЄРДР заяви про кримінальне правопорушення щодо підробки рішення суду не свідчить про неможливість розгляду даної справи про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, у зв'язку з чим відсутні підстави для зупинення провадження у справі.

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з наступного.

У відповідності до ст.68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Допитані в судовому засіданні 14.04.2014 року свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду показали, що відповідач з 2009 року не проживає у спірній квартирі, позивачка ОСОБА_1 є власником цієї квартири, самостійно її утримує та сплачує житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що в 2009 році між сторонами було розірвано шлюб, спірна квартира є власністю позивачки, з 2009 року відповідач дійсно не проживає у спірній квартирі, не утримує цю квартиру та не сплачує житлово-комунальні послуги, а проживає за іншою адресою з іншою жінкою, що підтверджується поясненнями представника позивачки, відповідача та його представника, матеріалами справи у їх сукупності та співставленні та показами свідків, допитаних в судовому засіданні, а також обставинами, встановленими заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2011 року, крім того, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження пояснення відповідача та його представника щодо створення позивачкою з 2009 року перешкод відповідачу в проживанні в спірній квартирі, а тому, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, як такий, що з 2009 року не проживає у ній без поважних причин.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.68, 71,72 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 57- 60, 208-209, 212-215, 292-294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Лопатюк Н.Г.