У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 07 жовтня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Попович О.В., Коротуна В.М., Маляренка А.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання та Ѕ частину вартості за попереднє навчання, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на рішення Рівненського міського суду від 23 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 травня 2015 року, в с т а н о в и л а: У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та половини вартості навчання та стягнення витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначив, що він знаходився з відповідачкою по справі у шлюбі, який за рішенням Рівненського міського суду від 27 лютого 2012 року було розірвано. Від шлюбу народився син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з батьком і перебуває на його утриманні. З 01.09.2010 року по 29.06.2014 року син навчався у Рівненському економіко гуманітарному та інженерному коледжі, вартість навчання якого становила 26 400 гривень. З 01.09.2014 року син навчається в приватному вищому навчальному закладі «Міжнародному економіко-гуманітарному університеті імені Степана Дем'янчука на денній платній формі навчання. Вартість навчання складає 12 тисяч гривень на рік, ним сплачено 10 500 грн. Строк закінчення навчання 30 червня 2016 року. Позивач приймає всі міри для належного матеріального забезпечення дитини, проте витрати складають значні суми і самостійно йому досить складно утримувати дитину. Рішенням Рівненського міського суду від 27 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 18 травня 2015 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 11 лютого 2015 року до припинення навчання, а саме, до 30 червня 2016 року, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_6 двадцяти трьох років. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 половину понесених витрат на навчання ОСОБА_6 в сумі 18 450 гривень. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп. У задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_5 2000 гривень - витрат на правову допомогу, відмовлено. У поданій касаційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення Рівненського міського суду від 27 березня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 травня 2015 року, в частині стягнення аліментів на утримання сина в сумі 2000 гривень, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 аліменти на утримання сина в сумі 700 грн щомісячно. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову про стягнення матеріальної допомоги на навчання, виходив з положень частини 1 та 2 статті 199 та частини 1 статті 182, частини 1 статті 184 СК України, та зазначив, що відповідачка не оплачувала і не оплачує разом із позивачем навчання сина. ОСОБА_5 порушує права сина на його утриманні і участь у затратах на навчання. При цьому суд першої інстанції встановив та зазначив в своєму рішенні, що недоведеним є заперечення відповідачки про те, що вона сплачувала аліменти на утримання сина, який навчався та продовжує навчатися. Відповідно до положення статті 199 СК України обов'язок батьків утримувати сина, дочку, які продовжують навчання, до досягнення ними 23 років, однак ця норма передбачає припинення стягнення аліментів у разі виникнення однієї з преклюзивних (присічних) подій - припинення навчання або досягнення 23 років. Оскільки навчання сина припиняється 30 червня 2016 року, то відсутні й підстави стверджувати про продовження стягнення аліментів до досягнення сином 23 років. Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, погодився з висновками суду першої інстанції. З висновками судів попередніх інстанцій погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на рішення Рівненського міського суду від 23 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 травня 2015 року, відхилити. Рішення Рівненського міського суду від 23 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 18 травня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: О.В. Попович В.М. Коротун А.В. Маляренко
й