Справа № 309/2007/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Боднар О.В. і Панька В.Ф.,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на ухвалу Хустського районного суду від 28 серпня 2014 р. за скаргою публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на незаконні рішення та бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції Лейвай Ганни Василівни, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (надалі - Банк) звернулося у суд зі скаргою, у якій просило визнати рішення про повернення виконавчого документа стягувачеві та бездіяльність державного виконавця щодо примусового виконання рішення суду неправомірними, визнати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції Лейвай Ганни Василівни (надалі - ДВС) від 15.04.14 р. незаконною.

На обґрунтування зазначало, що 14.07.10 р. Хустський районний суд ухвалив рішення про стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є Банк. На підставі цього рішення 22.10.10 р. Хустським районним судом було видано виконавчий лист № 2-1276/201, який було повторно пред'явлено для примусового виконання до ДВС.

15 квітня 2014 року ДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві (Банку) на підставі п.1 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, при вчиненні виконавчих дій по примусовому стягненню коштів із боржника державним виконавцем не було вжито всіх, передбачених законом, заходів із метою виконання рішення суду.

Ухвалою Хустського районного суду від 28.08.14 р. у задоволенні скарги відмовлено (а.с.46-48).

Апелянт просить скасувати цю ухвалу та постановити нову про задоволення скарги. Доводить про неправильне застосування судом норм матеріального права. Указує, що ДВС не вчинено всіх дій щодо виявлення іншого (рухомого) майна боржника, що призвело до невиконання рішення суду.

У письмовому запереченні та в судовому засіданні ДВС не визнало скарги як безпідставної і просить залишити ухвалу без змін.

Суд першої інстанції виходив з того, що при здійсненні виконавчого провадження ДВС було вжито всіх, передбачених законом заходів, щодо примусового виконання рішення суду. При цьому, такі заходи були вчинені в чіткій послідовності та в порядку, визначених законом.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню із ухваленням нової по суті скарги, з таких мотивів.

За правилами ч.5 ст. 124, п.9 ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Обов'язковість рішень суду віднесено до основних засад судочинства.

Указане конституційне положення відображено і в ст. 14 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як видно із матеріалів справи, 14.07.10 р. Хустським районним судом Закарпатської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь Банку кредитної заборгованості в розмірі 287531,53 грн., 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи (а.с.4).

09.09.13 р. публічне акціонерне товариство «Фольксбанк», правонаступником якого є Банк, звернулося до ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа.

Постановою ДВС від 12.09.13 р. відкрито виконавче провадження. Цього ж дня постановою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3, копію якої направлено на виконання у центр надання послуг, пов'язаних із використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Хуст та Хустського району, управління технічного нагляду ДІСГ по Хустському району, реєстраційну службу Хустського районного управління та управління держземагентства у Хустському районі (а.с.20, 109-110).

Постановою ДВС від 03.12.12 р. оголошено розшук майна, транспортного засобу ВАЗ 210994, легковий, сірого кольору, рік випуску - 2007, д.н.з. НОМЕР_1, що належить боржнику ОСОБА_3 (а.с.8).

Однак, рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 09.07.2015 р. визнано укладеним 21.04.12 р. договір купівлі-продажу автомобіля марки «ВАЗ 210994», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, між ОСОБА_4 і ОСОБА_3; визнано за ОСОБА_4 право власності на цей автомобіль марки та звільнено його з-під арешту.

Згідно з актом ДВС від 11.11.13 р. за місцем проживання боржника (м. Хуст, вул. Погорєлова, 62) відсутнє рухоме майно, на яке може бути звернуто стягнення у погашення суми боргу (а.с.91).

15.11.13 р. ДВС арештовано та описано належне боржнику на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 83,2 кв. м і земельна ділянка загальною площею 0,0733 га для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських будівель, що розташовані в АДРЕСА_1.

Рішенням Хустської міської ради від 27.02.14 р. відмовлено ДВС у наданні дозволу щодо реалізації цього нерухомого майна, оскільки право користування ним мають малолітні діти (а.с.27).

Ухвалою Хустського районного суду від 24.03.14 р. у задоволенні заяви ДВС про зміну способу і порядку виконання рішення відмовлено (а.с.29-30).

Постановою ДВС від 15.04.14 р. виконавчий лист № 2-1276/2010, виданий Хустським районним судом про стягнення на користь Банку з ОСОБА_3 287531.53 грн. заборгованості, 1700 грн. державного мита та 120 грн. ІТЗ на підставі п.2 ч.1 ст.ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу (а.с.6-7).

За правилами ч.2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунках в цінних паперах у депозитарних установах.

Відповідно до п.5.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Суд першої інстанції залишив це поза увагою і не дав правової оцінки тому, що державним виконавцем не вживалися такі заходи з примусового виконання рішення суду як надіслання відповідних запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, Пенсійного фонду України, нотаріату.

Твердження ДВС у запереченні на скаргу про те, що ним не надсилались запити до банківських установ через наказ Державної податкової адміністрації України від 1 липня 2002 року N 301, яким затверджено Порядок надання фінансовими установами органами державної податкової служби повідомлень про відкриття та (закриття) рахунків платників податків, у зв'язку з чим немає потреби в направленні запитів до всіх банківських установ України, є безпідставним, оскільки цей наказ утратив чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 7 липня 2012 року N 817.

Окрім того, посилання ДВС на відповідь № від 13.09.13 р. на запит від 12.09.13 р. до Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками - юридичними особами, та/або фізичними особами - підприємцями, згідно з якою інформація щодо ОСОБА_3 як фізичної особи про номери рахунків, відкриті у банках та інших фінансових установах України боржниками - юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями до ДПС України від відповідних установ не надходила, не заслуговує на увагу, позаяк у матеріалах справи та в матеріалах виконавчого провадження відсутній сам запит до цієї установи, через що неможливо встановити його параметри та повноту, а сама відповідь на нього вказує тільки на те, що до ДПС України про номери рахунків, відкриті у Банках та інших фінансових установах України боржником як фізичною особою-підприємцем від відповідних фінансових установ не надходила, що не свідчить про їх відсутність у боржника, до того ж як фізичної особи.

У контексті наведеного колегія суддів дійшла висновку, що державним виконавцем у порушення ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» не було вжито всіх заходів щодо примусового виконання рішення суду, а тому скарга Банку є обґрунтованою і підлягає повному задоволенню.

Керуючись ст.ст. 312 ч.1 п.2, 313, 314 ч.1 п.6, 315, 317, 219, 386, 387 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» задовольнити.

2. Ухвалу Хустського районного суду від 28 серпня 2014 р. скасувати.

3. Скаргу публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» задовольнити.

4. Визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції Лейвай Ганни Василівни неправомірними.

5. Постанову старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції Лейвай Ганни Василівни від 15.04.2014 р. про повернення виконавчого документу стягувачеві скасувати.

6. Стягнути з державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції на користь публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» судовий збір у сумі 121 грн. 80 коп.

7. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: