Справа № 442/4366/14 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/2093/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представників відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно по спадкуванню за законом та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Старокропивницької сільської ради про визнання права власності , -

в с т а н о в и л а :

В червні 2014 р. ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 3/4 ідеальні частини будинку (житловою площею 33, 7 кв. м., допоміжною площею 39, 0 кв. м) по АДРЕСА_1 Дрогобицького району після смерті своїх батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а за відповідачем ОСОБА_5 ? ідеальну частину будинку (житловою площею 33, 7 кв. м., допоміжною площею 39, 0 кв. м) по АДРЕСА_1 Дрогобицького району після смерті матері ОСОБА_7; стягнути з відповідача ОСОБА_5 кошти на оплату судового збору. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона відповідно до закону повинна успадкувати все майно своїх покійних батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яке належало їм за життя, а саме будинковолодіння по АДРЕСА_1 Дрогобицького району, Львівської області. Другим спадкоємцем є ОСОБА_5, який доводиться позивачу рідним братом по матері. Мати ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. За час життя батьки побудували одноповерховий житловий будинок, однак не встигли оформити право власності на нього. Оскільки вона прийняла спадщину, так як була зареєстрована у даному будинку, однак нотаріально оформити спадщину вона не може із - за відсутності правовстановлюючих документів на будинок, відтак вона змушена звернутися до суду про визнання права власності на спадкове майно після смерті батьків. Так як вона є рідною дочкою обох батьків, а відповідач тільки рідний син матері, відтак вона має право на 3/4 частини спадкового майна.

ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_2, з участю третьої особи Старокропивницької сільської ради, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 Дрогобицького району Львівської області, а саме: коридор 1-1 площею 6.8 кв. м, кухню 1-2 площею 12.6 кв. м, житлову кімнату 1-3 площею 17.1 кв. м., а також визнати за ним право власності на ? частину господарських споруд, які знаходяться по АДРЕСА_1 Дрогобицького району Львівської області та визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки загальною площею 0,08 га, яка розташована по АДРЕСА_1 Дрогобицького району Львівської області і на якій знаходиться спірний житловий будинок. В обгрунтування позову зазначав, що у 1968 році мати вийшла заміж вдруге та народилася сестра , відповідачка по справі ОСОБА_2. Проживали вони всі разом у старому будинку . Коли сестра одружилася пішла проживати окремо. А коли одружився він, то батьки запропонували йому разом з ними побудувати будинок на дві сім"ї, в одній половині буде проживати він із сім"єю, а в другій половині - батьки. У 1991 році ОСОБА_5 разом з батьком почали будівництво житлового будинку на два окремі входи. Активну участь у будівництві спірного будинку приймали батьки та родичі дружини, які надавали грошові кошти на його спорудження, будівельний матеріал та приймали безпосередньо участь у його будівництві. ОСОБА_2 участі у будівництві спірного будинку не приймала. У грудні 1995 року він з сім'єю вселився, у попередньо визначену батьками, частину спірного житлового будинку, де проживає і по теперішній час.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року первісні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Вирішено: визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 Дрогобицького району Львівської області в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. В решті первісних позовних вимог відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Вирішено: визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 Дрогобицького району Львівської області, а саме: коридор -1-1 площею 6.8 кв.м., кухню 1-2 площею 12.6 кв. м, житлову кімнату 1-3 площею 17.1 кв.м. В решті зустрічних позовних вимог відмовити.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржено позивачем за первісним позовом ОСОБА_2, яка покликаючись на його незаконність та необгрунтованість просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що з 2004 року вона почала постійно проживати разом з батьками у селі Старий Кропивник у новозбудованому одноповерховому будинку, однак зареєструвалася за даною адресою лише 22 квітня 2005 року, про що зроблено відмітку у паспорті. Натомість відповідач, одружившись , припинив проживати разом з матір'ю , та з цього часу проживає разом з дружиною в її будинку також в селі Старий Кропивник, а зареєстрованим залишається за адресою проживання покійної матері.

Після смерті матері належну їй половину будинку успадкували в рівних частках вона, її батько та відповідач. Вважає, що у відповідності до ст.ст. 1261, 1267, 1268, 1269 ЦК України вона є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_6 та вважається такою, що прийняла спадщину у розмірі всього належного йому майну, в тому числі: 1/2 будинковолодіння по АДРЕСА_1, належну її покійному батькові та 1/3 половини даного будинку, успадковану її батьком після смерті її матері ОСОБА_7 Натомість ОСОБА_5 не є рідним сином її покійного батька ОСОБА_6 та не є ним усиновленим, а відтак він не є спадкоємцем після смерті її покійного батька та не може спадкувати набуте ним майно. Додатково зазначає, що суд першої інстанції розглядав дану справу упереджено, необ'єктивно, не долучав докази, які нею подавалися та не брав до уваги обставини, на які вона посилалася, не допитав її свідків. В результативній частині оскарженого рішення суд визнав право власності на 1/2 частину вищевказаного будинку без зазначення площ та опису частини будинку, яка повинна була б їй належати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача і представників відповідачів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить задовольнити з наступних мотивів.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу, згідно із законом. Обгрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються Як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, оскаржене рішення не в повній мірі відповідає вищезазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства.

Так, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 , суд першої інстанції послався на те, що судом було встановлено, що будинок будував батько позивачки ОСОБА_6 разом із відповідачем ОСОБА_5 зразу на два входи, на дві сім"ї. Факт здійснення будівництва спірного будинку відповідачем ОСОБА_8 , суд першої інстанції визнав підтвердженим письмовими доказами, долученими до матеріалів справи, зокрема: квитанцією і накладною № 89 від 24.06.1994 року про оплату коштів на виготовлення вікон та дверей, квитанцією до прихідного касового ордеру від 11.09.1996 року про оплату за виготовлення проекту однофазного вводу, робочим проектом підключення однофазного вводу до житлового будинку гр. ОСОБА_5, квитанцією до прихідного касового ордеру від 05.02.1997 року за підключення однофазного вводу, прийомо-здаточним актом на розрахунковий електролічильник споживача електроенергії від 03.03.1997 року, актом допуску в експлуатацію однофазних струмоприймачів для побутових потреб від 03.03.1997 року.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірний будинок був об"єктом права спільної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5, зважаючи на наступне.

У відповідності до ст. 16 Закону України "Про власність" від 07.02.1991 року № 697-Х11 майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

У відповідності до ч.1 ст. 17 Закону України "Про власність" майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно роз"яснень , наведених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховоного Суду № 7 від від 04.120.1991 р. "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" , відповідно до ст.12 Закону України "Про власність" у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Оскільки згідно зі ст.17 ЗК і ст.14 Закону України "Про власність" земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність", таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК обов'язок.

Рішенням виконавчого комітету Старокропивницької сільскої ради від 13 липня 1989 року № 19 було затверджено наказ дирекції радгоспу "Новокропивницький" про виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку гр. ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 (а.с. 5)

Згідно виписки з протоколу засідання виконавчого комітету Дрогобицькоїрайонної ради (рішення від 24.08.89 р № 198) дозвіл на будівництво житлового будинку в с. Старий Кропивник було надано ОСОБА_6 ( а.с 37). Отже, забудівником будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_6, який перебував у шлюбі з ОСОБА_7. Документи, які підтверджують проведення грошових затрат ОСОБА_5 датовані: вперше 24 червня 1994 року ( а.с 45 - придбання вікон та дверей) та на підключення вводу однофазних струмоприймачів 1996-1997 роком , і в прийомо-здаточному акті від 3 березня 1997 року( а.с. 51) зазначено абонента ОСОБА_5, адреса АДРЕСА_1.

Отже, вищезазначені документи дають підстави для висновку, по те, що житловий будинок № АДРЕСА_1 був нажитий подружжям ОСОБА_6-ОСОБА_7 і належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Та обставина, що через п"ять років після початку будівництва ОСОБА_5 оформив на своє ім"я документи на придбання вікон і дверей та оплатив роботи по підключенню електрики до буд. АДРЕСА_1 не давала підстав для визнання житлового будинку № АДРЕСА_1 об"єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5, зважаючи також на твердження ОСОБА_5, що будівництво будинку було розпочато у 1991 році на два окремі входи і завершено на два окремі входи в 1997 році, то чому в 1997 році ОСОБА_5 оформляв документи на підведення електричного струму до буд. АДРЕСА_1. Документів, які б свідчили про те, що при житті ОСОБА_6 господарство по АДРЕСА_1 було розділено на два господарства, а саме : на господарство по АДРЕСА_1 та - господарство по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 суду надано не було. Оскільки при житті ОСОБА_6 і до дня його смерті, ОСОБА_5 не пред"являв вимог про визнання його співвласником спірного будинку, то, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення зустрічного позову, пред"явленого до спадкоємці ОСОБА_6, з підстав ст. 392 ЦК України, тобто з правової підстави , яка почала діяти з 2004 року. Тим більше не було у суду першої інстанції підстав для визнання за ОСОБА_5 права власності на конкретні приміщення спірного житлового будинку без визначення того, яку конкретну частку становлять присуджені йому приміщення від цілого будинку.

Таким чином, обставини справи у їх об"єктивній сукупності, дають підстави для висновку, що спірний будинок був об"єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6- ОСОБА_7, після смерті якої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, виходячи з рівності прав подружжя, відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку, яку у відповідності до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли її спадкоємці: ОСОБА_6.(чоловік) та ОСОБА_5.(син) по 1/4 частці кожний. Після цього частка ОСОБА_6 у праві власності на будинок стала становити 3/4 (1/2+1/4), а частка ОСОБА_5-1/4.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6, відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складалося з 3/4 частин спірного будинку, яку прийняла його спадкоємець - ОСОБА_2 у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1269, ч.1 ст. 1272 ЦК України, подавши 19 травня 2009 року заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини ( ас. 40).

З огляду на наведене, та на підставі вищенаведених норм матеріального права, у справі були підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і визнання за нею права на спадщину, а саме на 3/4 частини спірного житлового будинку , яку ОСОБА_2 успадкувала після батька ОСОБА_6 , а також були підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та визнання за ним права на спадщину, а саме - 1/4 частину спірного будинку, яку він успадкував після матері ОСОБА_7

Відтак, колегія суддів вважає, що виходячи вищенаведених обставин, є підстави для висновку, що у справі: не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, а саме, що спірний будинок був об"єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_5, та у зв"язку з цим висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 з підстав ст. 392 ЦК України, не відповідають обставинам справи і свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та дають колегії суддів підстави для висновку про необхідність скасування оскарженого рішення: в частині часткового задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_2 , в частині часткового задоволення зустрічних позовних ОСОБА_5, і в частині вирішення питання про судові витрати , та ухвалення у вищезазначених частинах нового рішення про визнання за ОСОБА_2 права власності на 3/4 частини , за ОСОБА_5 - права власності на 1/4 частину спірного будинку.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, у зв"язку з задоволенням позовних вимог ОСОБА_2 та частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_5 з нього в користь ОСОБА_2 належить стягнути 791 грн 22 коп судового збору, з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 належить стягнути 263 грн 74 коп судового збору.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2014 в частині:

часткового задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_2 і визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 Дрогобицького району Львівської області в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року;

часткового задоволення зустрічних позовних ОСОБА_5 і визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 Дрогобицького району Львівськоїх області, а саме: коридор 1-1 площею 6,8 кв.м., кухню 1-2 площею 12,6 кв.м., житлову кімнату 1-3 площею 17, 1 кв.м.;

в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 понесені останньою судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 263,74 грн :

стягнення з ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 263,74 грн в користь держави ,-

скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення .

Позов ОСОБА_2 задовольнити. Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, що складається із 3/4 ідеальних часток житлового будинку (житловою площею 33,7 кв.м., допоміжною площею 39,0 кв.м.) по АДРЕСА_1 Дрогобицького району Львівської області, яке при житті належало спадкодавцеві ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно, що складається із 1/4 ідеальної частки житлового будинку (житловою площею 33,7 кв.м., допоміжною площею 39,0 кв.м.) по АДРЕСА_1 Дрогобицького району Львівської області, яке при житті належало спадкодавцеві ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року в частині відмови в решті первісних позовних вимог та в частині відмови в решті зустрічних позовних вимог - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 791 грн 22 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 263 грн 74 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Приколота Т.І.

Федоришин А.В.