Провадження №2/761/7285/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарях Голопич Н.Р., Іовенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання дій незаконними, стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв»язку із порушенням термінів її виплати -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом відповідно до якого просить суд визнати дії Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» стосовно не допуску до роботи в період з 12.03.2015 р. по 27.03.2015 р. незаконним; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за період з 12.03.2015 р. по 27.03.2015 р. в розмірі 14 375,54 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з березня 2011 р. працює у відповідача на посаді головного фахівця відділу планування та формування управлінської звітності апарату Компанії Управління економіки та планування Департаменту економічного планування та бюджетних розрахунків. 12.03.2015 р. позивача вперше не було допущено до робочого місця, про що він неодноразово повідомляв листами Голову правління Товариства. Перепустка позивача, яка дозволяла прохід до приміщення відповідача за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 була заблокована. В подальшому позивач дізнався, що за розпорядженням відповідача його робоче місце було переміщено за адресою: АДРЕСА_2. Позивача його безпосередній керівник про зміну адресу робочого місця не повідомляв, в розпорядженні виданим керівництвом Товариства прізвище «Диковицький» не зазначено. Дії відповідача, як стало відомо позивачу, є тиском з метою незаконного звільнення з посади, і є незаконними. За таких обставин ОСОБА_1 і звернувся до суду з позовом на захист своїх прав.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити.

Представники відповідача просили відмовити у задоволенні позову. Зазначили, що 17.02.2015 р. позивача було ознайомлено з розпорядженням ПАТ «НАК «Нафтогаз України» від 14.02.2015 р. В зазначеним розпорядженням працівників Департаменту економічного планування та бюджетних розрахунків, у якому працював позивач, у зв»язку із ліквідацією департаменту було тимчасово на період до переведення на інші посади або до звільнення з роботи , підпорядковано директору Департаменту економіки і планування. Цьому керівнику було доручено у п»ятиденний строк визначити та погодити з заступником голови правління список працівників ліквідованого департаменту, які не матимуть можливість можливості виконувати свої трудові обов»язки у зв»язку із відсутністю необхідності . Також цим розпорядженням було доручено керівникам відповідних структурних підрозділів Компанії визначити та обладнати працівникам, зазначеним у списку, на період до переведення їх на інші посади або до звільнення робочі місця в іншому приміщенні Компанії за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2, та унеможливити проходження працівників на інші робочі місця, без окремого дозволу відповідальних посадових осіб в приміщення Компанії за адресою6 м. Київ, АДРЕСА_1. До цього списку потрапив позивач. З 18.02.2015 р. по 11.03.2015 р. позивач перебував на лікарняному, а тому його керівник не міг дати доручення переміститися в інше робоче місце в іншому приміщенні. Приймаючи рішення про переміщення позивача на інше робоче місце Компанія керувалась ст.. 32 КЗпП України. Позивач же в порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку Компанії відмовився повідомити безпосереднього керівника про факт блокування картки (перепустки) та покинув адміністративне приміщення без дозволу керівника. Таким чином відповідач не вчиняв не допуск працівника на робоче місце, натомість позивач не вчиняв будь - яких дій (заходів) щоб прибути на робоче місце. За таких обставин, зважаючи на те, що заробітна плата виплачується працівнику за виконану роботу, сплата компенсації можлива за умови затримки такої виплати та відсутність дій Компанії щодо створення перешкод позивачу в доступі до робочого місця, підстави для задоволення позову відсутні.

Вислухавши пояснення часників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 працює в Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та обіймає посаду головного фахівця Відділу планування та формування фінансових планів діяльності апарату Компанії Управління економіки та планування Департаменту економічного планування та бюджетних розрахунків.

Як зазначає позивач з 12.03.2015 р. по 27.03.2015 р. його не було допущено на робоче місце в приміщенні Компанії за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, шляхом блокування перепустки, що є порушенням прав робітника та має на меті його звільнення.

Представниками відповідача не заперечувалась та обставина, що позивач не міг потрапити в приміщення Компанії, проте стверджували, що блокування картки відбулось з підстав не заборонених законом.

14.02.2015 р. ПАТ «НАК «Нафтогаз України» видало розпорядження № 8-р «Про тимчасове підпорядкування працівників ліквідованого структурного підрозділу».

Вищезазначений документ прийнято у зв»язку з ліквідацією Департаменту економічного планування та бюджетних розрахунків та з метою забезпечення дієвого контролю за виконанням працівниками підрозділу своїх трудових обов»язків, дотримання ними Правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «НАК «Нафтогаз України», інших розпорядчих документів Компанії.

Даний документ Компанії, серед іншого, надано доручення відповідним працівникам: визначити та обладнати робочі місця в приміщенні за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2 забезпечити перебування в цьому приміщенні працівників, зазначених у списку; забезпечити унеможливлення проходження працівників зазначених у списку в приміщення Компанії розташованого за адресою: АДРЕСА_1, без окремого дозволу відповідних посадових осіб, наданого згідно з установленим порядком.

При цьому, як свідчить п. 2 Розпорядження вищезазначений список працівників Департаменту економічного планування має скласти Директор Департаменту протягом п»яти днів та погодити з заступником голови правління Компанії.

Не заперечувалось позивачем в судовому засіданні та обставина, що як співробітника Департаменту, що ліквідується, його було ознайомлено з розпорядженням 17.02.2015 р.

Згідно до службової записки Директора Департаменту економіки і планування відповідний список був складений 19.02.2015 р. Серед інших працівників відповідача зазначено і ОСОБА_1

Представники відповідача зазначили в судовому засіданні та на підтвердження цього надали службову записку директора Департаменту О.Савченко від 27.03.2015 р., ОСОБА_1 було заблоковано перепустку на вхід до адмінбудинку за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 на виконання п. 4 розпорядження голови правління Компанії від 14.02.2015 р.

Таким чином за рішенням відповідача позивачу було унеможливлено доступ в приміщення Компанії без окремого дозволу відповідних посадових осіб.

Позивач стверджує, що не був повідомлений, що саме він потрапив до числа таких працівників, не міг знати про обмеження доступу до адмінбудівлі, а отже дії Компанії є незаконними.

С такими твердженнями ОСОБА_1 суд погодитися не може, виходячи з наступного.

Слід зазначити, що як вбачається з пояснень представників відповідача і зазначається у листі позивача від 30.03.2015 р. на ім»я в.о. директора Департаменту економіки і планування ОСОБА_1 перебував на лікарняному у період з 18.02.2015 р. по 11.03.2015 р.

За положеннями ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В свою чергу приписами ст. 139 КЗпП України передбачено, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Як свідчать матеріали справи, при укладенні трудового договору ОСОБА_1 14.03.2015 р. було ознайомлено з Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Робочий день відповідно до п. 17 розділу У Правил починається з 09 годині та закінчується о 18 годині, обідня перерва з 13 год. До 13 год. 45 хв.

Згідно до п. 19 Правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «НАК «Нафтогаз України» дозвіл на тимчасове перебування поза межами службовими приміщеннями Компанії у робочий час працівникам надається керівниками самостійних структурних підрозділів.

Як свідчить наданий представниками відповідача відеозапис відеоспостереження, що ведеться у Компанії, позивач, і це не заперечувалось останнім, що протягом зазначеного у позові періоду, ОСОБА_1 біля 08 год. ранку заходив до приміщення відповідача за адресою м. Київ, АДРЕСА_1 перевіряв роботу пропуску та виходив з приміщення.

Під час розгляду справи доказів, які б свідчили про те, що позивач вживав належних заходів для прибуття на робоче місце після хвороби.

Натомість ОСОБА_1 порушено Правила внутрішнього трудового розпорядку, а саме не повідомлено керівника підрозділу щодо тимчасової відсутності на робочому місці.

Відповідно до вимог ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Положеннями ч. 2 ст. 32 КЗпП України Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, згідно до ч. 2 ст. 32 КЗпП України.

За приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на встановлені обставини та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведена та обставина, що дії відповідача є незаконними.

Не надано доказів відсутності компетенції керівництва Компанії встановити певний порядок перебування у службових приміщеннях.

Зважаючи на те, що позивач протягом часу з 18.02.2015 р. по 12.02.2015 р. перебував на лікарняному, суд погоджується з доводами представників ПАТ «НАК «Нафтогаз» щодо відсутності у безпосереднього керівника ОСОБА_1 надати останньому доручення переміститися на інше робоче місце.

Натомість, це не позбавляло позивача можливості в день виходу на роботу вчинити дії щодо інформування керівника про блокування картки та неможливості потрапити до будівлі відповідача.

За таких обставин суд приходить до висновку, що ознайомлення позивача з відповідним розпорядженням надає останньому передбачити можливість обмеження для нього проходу до адміністративної будівлі.

Все вищенаведене дає підстави для відмови у позові в частині визнання дій відповідача незаконними.

За положення ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Зважаючи на те, що в період з 12.03.2015 р. по 27.03.2015 р. ОСОБА_1 не виконував своїх трудових обов»язків підстави для стягнення з відповідача заробітної плати за цей період відсутні.

Також відсутні і підстави для стягнення компенсації втрати частини заробітку у зв»язку із порушенням термінів її виплати, зважаючи на відсутність таких порушень.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 21,32,94,139,142 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя