У х в а л а

7 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Сімоненко В.М.,Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Степове», третя особа - відділ Деркомземагентства у Софіївському районі Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пунктів 1 та 4 статті 355 цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня

2015 року, відмовлено в задоволенні її позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої, апеляційної, касаційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволенні її позовних вимог, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвалу Верховного Суду України від 8 липня 2009 року та постанову Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що позивачкою не надано доказів, що орендарем систематично не сплачувалась орендна плата, оскільки встановлено, що орендну плату за 2013 і 2014 роки товариством сплачено повністю, хоча виплати проведені із затримкою.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Верховного Суду України від 8 липня 2009 року суд касаційної інстанції виходив з того, що відповідно до умов договору оренди, надання продукції й послуг у рахунок орендної плати оформляється відповідним актом, однак товариство такого акта суду не надало, а позивачка заперечувала про отримання орендної плати. Таким чином орендар два роки поспіль сплачував орендну плату не в повному обсязі, що є систематичним невиконанням умов договору оренди та підставою для його розірвання;

- постанові від 12 грудня 2012 року Верховний Суд України керувався тим, що суд касаційної інстанції залишив поза увагою положення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України та дійшов помилкового висновку про те, що положення закону, які регулюють спірні правовідносини не вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди землі.

Зміст наданих заявницею для порівняння судових рішень судів касаційної інстанції та їх порівняння із судовим рішенням, яке вона просить переглянути, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України

не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у цій постанові висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Степове», третя особа - відділ Деркомземагентства у Софіївському районі Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди землі за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
В.М. Сімоненко
Н.П. Лященко