АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/1413/15 Головуючий в І інстанції Черниш О.Л. Категорія: 19 Доповідач: Цуканова І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р Ї Н И

2015 року червня місяця «23» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Цуканової І.В.
Суддів:Вейтас І.В.,
Склярської І.В.
при секретарі:Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від «20» травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_8, про визнання договору переведення боргу дійсним, стягнення грошових сум,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи, та просив визнати дійсним договір переведення боргу від 21 серпня 2009 року, укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_6, стягнути з ОСОБА_6 на його користь грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, що еквівалентно 303 750грн., задовольнити вимоги щодо стягнення грошових коштів за рахунок належного ОСОБА_6 майна, шляхом визнання за ним права власності на квартиру, розташовану у АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що перебуваючи з 2007 року у трудових відносинах з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_9, ОСОБА_8 двічі здійснив розтрату ввірених йому товарно-матеріальних цінностей, що підтверджується актами інвентаризації від 27 березня 2008 року та від 8 серпня 2008 року, на загальну суму 137 774,10грн., що еквівалентно 27 282 доларів США. З метою відшкодування завданих ОСОБА_9 збитків ОСОБА_8 звернувся до позивача з проханням надати позику в сумі 9 012 доларів США та 18 270 доларів США, які отримав згідно з розписками від 27 березня 2008 року та від 25 серпня 2008 року. В обумовлений строк ОСОБА_8 грошові кошти не повернув. Оскільки мати останнього ОСОБА_6 виступила гарантом повернення боргу сина, позивач звернувся до неї, і вона не заперечуючи своїх зобов'язань, 21 серпня 2009 року надала розписку про те, що зобов'язується здійснювати погашення боргу сина в сумі 25 000 доларів США, сплачуючи щомісяця по 200-250 доларів США.

Оскільки ОСОБА_6 взяла на себе зобов'язання по повергненню боргу сина, останній повинен бути замінений на боржника - ОСОБА_6 у зобов'язанні. Відповідач відмовляється від добровільного виконання взятих на себе зобов'язань, тому позивач просив захистити його порушені права шляхом стягнення грошових коштів за рахунок належного їй, як боржнику майна - квартири, визнавши за ним право власності на вказану квартиру.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 травня 2014 року позовну заяву в частині вимог щодо звернення стягнення на квартиру в рахунок погашення боргу, шляхом визнання права власності, на неї залишено без розгляду.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 травня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 257 040грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_5, діючий від імені ОСОБА_6, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, не взяття до уваги тієї обставини, що вона зобов'язалася повернути борг сина, який виник в результаті трудових відносин, а не за договорами позики грошових коштів, що підтверджується судовим рішенням, неправильне застосування судом норм матеріального права щодо позовної давності, просив його скасувати, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та скасувати заходи забезпечення позову.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить її відхилити, рішення суду залишити без змін .

Справа переглядається в апеляційному порядку вдруге.

При розгляді справи колегією суддів уточнено у представників відповідача межі оскарження рішення суду, якими, за їх поясненнями, є рішення суду в частині стягнення з відповідача суми 257 040грн. та судових витрат.

В іншій частині рішення суду про відмову в задоволенні частини позовних вимог ніким не оскаржено.

В судове засідання апеляційного суду з'явилися представники ОСОБА_6 - ОСОБА_5 та ОСОБА_10, ОСОБА_11 та його представник ОСОБА_12

Заслухавши доповідача, осіб, які заявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 було позичено у ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 27 282 доларів США. Кошти позичалися частинами, а саме: 9 012 доларів США були позичені 27.03.2008 року до 27.04.2008 року, 18 270 доларів США до 25.08.2008 року для погашення боргу ОСОБА_8 перед ОСОБА_9

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отримання коштів підтверджується розпискою ОСОБА_8 від 27.03.2008 року на суму 9 012 доларів США/т.1, а.с.130/, копією розписки від 25.08.2008 року на 18 270 доларів США /т.1, а.с.7/.

Факт отримання ОСОБА_8 вказаних коштів у позивача представники відповідача не заперечували.

Наявність у третьої особи станом на серпень 2008 року боргу перед роботодавцем ОСОБА_9 в сумі 18 270 доларів США підтверджується також письмовим доказом - оригіналом розписки ОСОБА_8 від 08.08.2008 року про розтрату матеріальних цінностей на вказану суму за період з 29.07.2008 року /т.1, а.с.132/ .

На фальшивість вказаного доказу представники відповідача не посилаються.

Згідно із вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичені у ОСОБА_13 кошти ОСОБА_8 в обумовлений договором строк не повернув.

Відповідно до ст.520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачене законом.

21 серпня 2009 року ОСОБА_6 взяла на себе зобов'язання щодо погашення боргу її сина в сумі 25 тисяч доларів США, про що надала позивачу розписку, в якій зобов'язалася погашати борг сина ОСОБА_8 ОСОБА_7 в сумі 25 000 доларів США щомісячними платежами по 200-250 доларів США, починаючи з жовтня /т.1, а.с. 131/.

Згідно ст.521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 ЦК України, якою визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредитору.

Оскільки надана відповідачкою розписка підтверджує у передбаченій законом формі прийняття нею зобов'язання виконати грошові зобов'язання ОСОБА_8 за договором позики, суд погодився з доводами позивача, що боржник ОСОБА_8 був замінений на ОСОБА_6

Представниками відповідача визнано факт написання такої розписки і зобов'язання погашати борг, починаючи з жовтня 2009 року.

При вирішенні спору судом не прийнято до уваги доводи представника відповідачки про те, що розписка від 21.08.2009 року нею дана на погашення іншого боргу її сина ОСОБА_8 перед позивачем, який виник із трудових відносин, які склалися між ОСОБА_7 як приватним підприємцем та ОСОБА_8 як працівником у період з 01.01.2007 року по 16.03.2011 року.

Таку позицію суд правомірно мотивував тією обставиною, що розписка відповідача від 21.08.2009 року за датою написання очевидно не може стосуватися правовідносин між позивачем і третьою особою у майбутньому періоді, який закінчився в березні 2011 року.

Оцінивши докази у справі, на підставі вищевказаних норм права, з урахуванням заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому суд прийняв за основу мінімальний щомісячний платіж 200 доларів США, пропуск позивачем строку позовної давності за 17 місяців (з жовтня 2009 року по лютий 2011 року) тобто щодо стягнення 3 400 доларів США (200 х 17), та стягнув решту боргу 21 600 доларів США (25 000 - 3 400).

Такий висновок суду відповідає обставинам справи, підтверджується дослідженими доказами, ґрунтується на вимогах закону.

Разом з тим, визначаючи в порядку ст.533 ЦК України розмір боргу в національній валюті, суд припустився помилки і застосував до розрахунку офіційний курс долара 100 доларів США - 1 190грн., в той час, як згідно наданої позивачем в ході апеляційного розгляду справи інформації із сайту НБУ вбачається, що на день ухвалення судом рішення офіційний курс валют становив: 100 доларів США - 1 171,6147грн.

З огляду на вищенаведене розмір присудженої судом суми мав становити 253 068,77 (21 600 х 11,716147).

Відповідно, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 257 040,00грн. слід змінити, зменшивши вказану суму до суми 25306877грн.

Зміні також на підставі ч.5 ст.88 ЦПК України підлягає рішення суду в частині стягнення судових витрат шляхом зменшення стягнутої з відповідача судового збору із суми 2 341,50грн. до суми 2 301,60грн.

Інші доводи апеляційної скарги до уваги колегією суддів не приймаються з огляду на таке.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на ту обставину, що розписка 21.08.2009 року написана нею на погашення боргу ОСОБА_8 в сумі 30 000 доларів США, що еквівалентно 240 000грн., стягнуту з останнього на користь ОСОБА_7 рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 29.10.2013 року у справі №2114/1353/12 за позовом приватного підприємця ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов'язків /т.1, а.с. 85/, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 19.12.2013 року.

Оскільки ОСОБА_7 на підтвердження позовних вимог у вищевказаній справі №2114/1353/12 також надав цю ж розписку ОСОБА_6 від 21.08.2009 року, то, за думкою апелянта, ця розписка не може одночасно підтверджувати обґрунтованість позовних вимог у даній справі.

Колегія суддів з такими доводами апелянта не погоджується, оскільки:

- пояснення ОСОБА_7 при розгляді справи апеляційним судом про помилковість надання вказаної розписки як доказу у справі №2114/1353/12 нічим не спростовано, а оцінка добросовісності (недобросовісності) останнього щодо використання доказів в іншій справі виходить за межі розгляду даної справи;

- написання ОСОБА_6 розписки 21.09.2008 року стосовно переведення боргу ОСОБА_14 30 000 доларів США, що еквівалентно 240 000грн. рішенням суду у справі №2114/1353/12 не встановлено;

- сума боргу в розписці ОСОБА_8 про розмір боргу, що утворився з 2008 року по 16.03.2011 року у зв'язку з трудовими відносинами з ОСОБА_7 складає іншу суму 30 000 доларів США, а не 25 000 доларів США, як зазначено в розписці ОСОБА_6 від 21.09.2008 року /т.1, а.с. 83/;

- з пояснень позивача вбачається, що ОСОБА_8 одночасно з 2007 року знаходився у трудових відносинах з ним, як приватним підприємцем, за трудовим договором від 01.01.2007 року /т.1, а.с. 133/, та з ПП ОСОБА_9, паралельно обслуговував їх відділи з продажу мобільних телефонів, що знаходилися поруч в магазині ЦУМ в м. Херсоні;

- достовірність вказаних пояснень позивача підтверджуються довіреністю ОСОБА_15 як приватного підприємця від 30.08.2006 року на ім'я ОСОБА_7 строком до 30.08.2009 року /т.2, а.с. 37/, актами інвентаризації по відділу ПП ОСОБА_9, підписаними ОСОБА_7 як представником ПП ОСОБА_9 та ОСОБА_8, за якими недостача матеріальних цінностей за період з 01.01.2008р. по 27.03.2008р. складає 9 012 доларів США /т.1, а.с. 9-10/ та за період з 01.06.2008р. по 08.08.2008р. - 18 270 доларів США /т.1, а.с. 11-12/, розпискою ОСОБА_8 від 08.08.2008р.про привласнення коштів ПП ОСОБА_9.в період з 29.07.2008р. по 08.08.2008 р. в сумі 18 270 доларів США /т.1, а.с. 132/.

Оскільки дати і суми матеріальної недостачі в актах інвентаризації співпадають із датами і сумами, зазначеними в розписках ОСОБА_8 від 27.03.2008 року - 9 012 доларів США та від 25.08.2008 року в сумі 18 270 доларів США, то колегія суддів вважає доведеними твердження позивача про написання відповідачем розписки про переведення боргу 21.08.2009 року саме щодо вказаних боргових зобов'язань третьої особи.

Не суперечить також обставинам справи, за думкою судової колегії, і зазначення в розписці ОСОБА_6 суми боргу 25 000 доларів США, а не загальної суми 27 282 доларів США (9 012 + 18 270), оскільки з пояснень позивача, ніким не спростованих, вбачається, що відповідач за період з серпня 2008 року по серпень 2009 року частину боргу погасила.

Безпідставними є також посилання відповідача на сплив строку позовної давності за розпискою від 21.08.2009 року у листопаді 2012 року, оскільки за її змістом борг мав повертатися щомісячними платежами, позовна давність по яким повинна обчислюватися окремо по кожному платежу, як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 06.11.2013 року у справі №6-116цс13, яка врахована судом при ухваленні рішення.

Не приймаються також до уваги твердження представників відповідача про наявність у позивача лише копії розписки ОСОБА_8 від 25.08.2008р. на суму 1870 доларів США, оскільки предметом позову є борг ОСОБА_6, факт отримання коштів від позивача третьою особою не заперечується, на повернення позивачем розписки особисто боржнику ОСОБА_8 в розумінні ч.3 ст.345 ЦК України як доказ повернення боргу представники апелянта не посилаються.

Оскільки рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ніким не оскаржується, то в силу принципу диспозитивності колегія суддів йому юридичної оцінки не дає.

Так як підстави для скасування рішення суду в оскаржуваній частині відсутні, то згідно ч.6 ст.154 ЦПК України прохання відповідача в апеляційній скарзі про скасування арешту на належну їй квартиру АДРЕСА_1, накладеного ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.02.2014 року /т.1, а.с.20/, задоволенню не підлягає.

На підставі ст.533 ЦК України, керуючись ст.ст.303,316, п.3 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 20 травня 2014 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошових сум, зменшивши суму 257040,00 грн. до 253068,77 грн.

Це ж рішення суду змінити в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь спеціального фонду Державного бюджету судових витрат, зменшивши суму 2341,50 грн. до 2301,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 01 липня 2015 року

Рішення набрало законної сили 23 червня 2015 року

Суддя: І.В. Цуканова

Секретар судового засідання: О.О.Благовещенська