Провадження № 22-ц/780/5217/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 46 13.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В. Дмитрієвої Л.Д.,

при секретарі Бобку О.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відділу Держземагенства у Білоцерківському районі, Коженицької сільської ради Білоцерківського району про скасування державного акту про право власності на земельну ділянку та пов'язаних з цим актів органу самоврядування, -

в с т а н о в и л а :

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, відділу Держземагенства у Білоцерківському районі, Коженицької сільської ради Білоцерківського району про скасування державного акту про право власності на земельну ділянку та пов'язаних з цим актів органу самоврядування, мотивуючи тим, що її покійній матері ОСОБА_4 в 1996 році було передано у приватну власність земельні ділянки загальним розміром 0,4349 га в АДРЕСА_1. На дані земельні ділянки було виготовлено в 2001 році один державний акт на право приватної власності на землю. 24 лютого 1996 року за договором дарування ОСОБА_2 стала власником будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими спорудами. Також позивачка отримала у спадщину земельні ділянки за вказаною адресою загальною площею 0,4349 га. з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель та господарських споруд - 0,2500га і для ведення особистого підсобного господарства - 0,1849 га. Проте, провести державну реєстрацію свого права власності на дані земельні ділянки вона не має можливості, оскільки виявилося, що при виготовленні кадастрових планів земельних ділянок була допущена технічна помилка та згідно даних з державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 межі цієї сусідньої земельної ділянки проходять по земельній ділянці і по спорудах, які належать позивачці. За твердженнями позивачки на даний час вона не має можливості вільно користуватися своєю земельною ділянкою і зареєструвати її відповідно до чинного законодавства, оскільки існує в технічній документації на земельні ділянки позивача і відповідача ОСОБА_3 накладка. Позивачка просила суд: визнати недійсним рішення Коженицької сільської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, державного акту на право власності на землю з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2; визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на право приватної власності на землю (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1) на ім'я ОСОБА_3; визнати недійсним та скасувати кадастровий план земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2; зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні позивачкою земельною ділянкою площею в межах згідно з планом для ведення особистого підсобного господарства - 0,4349 га , розташованої на території АДРЕСА_1 та не чинити позивачці перешкоди в користуванні належною їй земельною ділянкою будь-якими діями, що порушують права позивача, або створюють небезпеку порушених прав; зобов'язати відділ Держземагенства у Білоцерківському районі виправити технічну помилку, внесену в кадастровий план кадастрових номерів і стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_2 успадкувала земельну ділянку розміром 0,4349 га, наданої для будівництва та обслуговування будівель і господарських споруд - 0,2500 га, і для ведення особистого підсобного господарства - 0,1849 га, яка розташована на території АДРЕСА_1 та посвідчена Державним актом на право приватної власності на землю, виданого Коженицькою сільською радою 30.07.2001 року на ім'я ОСОБА_4.

Рішенням Коженицької сільської ради від 08 серпня 2012 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки у власність ОСОБА_3 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія НОМЕР_2) від 13.11.2012 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1200 га в АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно наданої інформації управлінням Держземагенства у Білоцерківському районі Київської області ОСОБА_2 неодноразово зверталася з питанням щодо переоформлення державного акту на землю за свідоцтвом на спадщину за законом, однак отримала відмову, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 не зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та згідно Публічної кадастрової карти України земельна ділянка, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з кадастровим НОМЕР_4 - не знайдена, а земельна ділянка відповідача ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 з кадастровим НОМЕР_1 зареєстрована. Зазначене вбачається з письмових відповідей управління Держземагенства в Білоцерківському районі та пояснень представника відповідача.

Таким чином, встановлено, що домоволодіння сторін ОСОБА_2 і ОСОБА_3 межують, право власності на земельну ділянку відповідача ОСОБА_3 належно оформлено та зареєстровано, а позивач ОСОБА_2, виготовила технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку, що перебуває в її користуванні, на її замовлення було складено Акт перенесення в натуру меж земельної ділянки та згідно схеми виносу меж земельної ділянки в натуру вбачається невідповідність меж земельних ділянок сторін згідно державних актів на право власності на земельні ділянки, виготовлених на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - межах земельних ділянок по фактичному користуванню. Отже, як зазначив в судовому засіданні представник позивача, зазначене є перешкодою для здійснення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що перебуває у володінні позивача, та для приведення у відповідність документації із землеустрою згідно державного акту на право власності на землю, виданого на ім'я ОСОБА_4 та відповідно до фактичного користування земельною ділянкою, позивачка просила скасувати державний акт, що посвідчує право приватної власності на землю ОСОБА_3 та пов'язані з цим акти органу самоврядування.

За клопотанням позивача по справі було призначено судову земельно-технічну експертизу, за висновком якої було визначено, що розмір земельної ділянки по АДРЕСА_2, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 та становить 0,0711 га, - не відповідає розміру земельної ділянки, належної їй на підставі Державного акту на право власності серії НОМЕР_2 від 13 листопада 2012 року, згідно з яким площа ділянки становить 0,1200 га, а саме: є меншою на 0,0489 га. Розміри меж та конфігурація земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_2 та знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3 не відповідає межам згідно з Державним актом про право власності НОМЕР_2 від 13.11.2012 року.

Також згідно висновку даної експертизи розмір земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 та становить 0,1394 га не відповідає розміру земельної ділянки, належної їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.08.2001 року, загальна площа якої становить 0,4349 га, та є меншою на 0,0550 га.

Проте, згідно висновку цієї ж судової земельно-технічної експертизи не визначено чи існує накладення меж земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, площею 0,1200 га на межі земельної ділянки, що є у фактичному користуванні ОСОБА_2 Зазначене підтверджено Висновком судової земельно-технічної експертизи № СЕ-1-1-297/14 (а.с.99-125).

Відповідно до ст.23 ЗК України 1990 року (що діяв на час виготовлення Державного акту на право власності на ім'я ОСОБА_4) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України (в редакції на час отримання земельної ділянки позивачем) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Позивач просив суд для захисту її прав визнати недійсним не тільки державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я відповідача ОСОБА_3, а й визнати незаконним та скасувати рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого було оформлено державний акт.

Пунктом 1.4. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Держкомзему від 15 квітня 1993 року №28 (чинної на час отримання ОСОБА_4 державного акту на право власності на земельну ділянку) (далі Інструкція), передбачалась можливість видачі одного державного акту на кілька черезсмужних земельних ділянок з відображенням на плані меж всіх переданих (наданих) земельних ділянок.

Інструкцією встановлено процедуру виготовлення та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки.

Відповідно до розділу 2 зазначеної Інструкції роботи по складанню державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею виконуються в порядку, а саме: підготовчі роботи, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), складання плану земельної ділянки, заповнення бланка державного акта.

Пунктом 2.1. зазначеної Інструкції встановлено, що при складанні державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, що видаються громадянам на земельні ділянки, якими вони користуються підготовчі роботи включають: виписку з земельно-облікових документів про розмір земельної ділянки; довідку про членство громадянина у садовому товаристві; аналіз планово-картографічних матеріалів; звірку плану земельної ділянки з натурою та її обмір; підготовку виписки з рішення відповідної місцевої Ради народних депутатів про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування; аналіз договору купівлі-продажу земельної ділянки і документу про оплату вартості землі, звірку меж земельної ділянки з суміжними власниками землі землекористувачами, розробку технічної документації по складанню державних актів.

Пунктом 2.2. Інструкції встановлено, що межі наданих (переданих) земельних ділянок переносяться у натуру (на місцевість) і закріплюються межовими знаками, а межі ділянок, що знаходяться у власності та користуванні і проходять по визначених в натурі контурах, звіряються з наявними планами ділянок. При відсутності плану проводиться зйомка зовнішніх меж земельної ділянки, встановлюються суміжні власники землі і землекористувачі, за участю останніх складається протокол, в якому докладно описується розташування меж на місцевості. Перенесення меж у натуру здійснюється шляхом прокладання теодолітних ходів, з прив'язкою їх до існуючих межових знаків або державної геодезичної мережі.

Згідно з пунктом 2.3. зазначеної Інструкції план земельної ділянки складається з визначенням на ньому її меж і розмірів, описом меж суміжних власників землі і землекористувачів. На плані показуються: межі всіх черезсмужних ділянок, що передаються (надаються) у власність або користування в межах відповідної Ради народних депутатів; лінійні проміри по межі земельної ділянки; всі поворотні точки меж земельної ділянки; всі точки, закріплені в натурі (на місцевості) довгостроковими межовими знаками;

На плані зовнішніх меж земель власників і користувачів показуються вкраплені земельні ділянки сторонніх власників землі і землекористувачів та додається їх список. План земельної ділянки складається у масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів.

Тобто, складанню і видачі державного акту на право власності на земельну ділянку обов'язково передує розробка технічної документації по складанню державних актів та встановлення (відновлення, перенесення) меж земельної ділянки в натуру, на місцевості.

Судом встановлено, що державний акт ОСОБА_4 не пройшов державної реєстрації і матеріали справи не містять технічної документації із землеустрою щодо складання даного державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4. Книга записів державних актів на право приватної власності на землю в сільській раді і в управлінні Держземагенства Білоцерківського району відсутня, та право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, яку вона успадкувала після ОСОБА_4 теж не зареєстровано, управління Держземагенства в Білоцерківському районі не має жодних даних щодо реєстрації земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер на цю земельну ділянку не внесено до Публічної кадастрової карти України і позивачка до уповноваженого органу по питанню державної реєстрації належної їй земельної ділянки не зверталася, а тому висновки про те, що при виготовленні державного акту на право власності ОСОБА_3 в 2012 році на земельну ділянку була допущена помилка та існує накладення земельних ділянок, що перешкоджає належному оформленню позивачем її права власності на землю передчасними.

Позивачка двояко обґрунтовує свої позовні вимоги, зазначаючи, що її право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом і Державним актом на право власності на земельну ділянку за вказаною адресою на ім'я ОСОБА_4 та при цьому позивачка виготовила нову технічну документацію для реєстрації свого права власності на земельну ділянку, що перебуває у фактичному її користуванні та виявила невідповідність меж земельних ділянок, як своєї так і відповідачки ОСОБА_3, межам земельних ділянок по фактичному користуванні, виявила накладення меж земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, площею 0,1200 га на межі земельної ділянки, що є у фактичному користуванні ОСОБА_2, що вбачається з Схеми виносу меж земельної ділянки в натуру, складеної ТОВ «ЕКСПЕРТЦЕНТР» і позивач зазначає, що це є підставою для скасування Державного акту на право приватної власності на землю з кадастровим номером НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3 та пов'язаних з цим актів органу самоврядування.

Проте, суд першої інстанції ставив перед експертом судової земельно-технічної експертизи питання щодо факту накладення меж земельної ділянки, належної ОСОБА_3 на межі земельної ділянки, що є у фактичному користуванні ОСОБА_2, але відповіді на дане питання експертом не надано через відсутність каталогів координат, відомостей вирахування площ та інших документів, що містять інформацію про координати поворотних точок меж земельної ділянки.

Як зазначила в судовому засіданні позивачка, вона раніше не мала змоги внести відомості до Державного земельного кадастру щодо переданої у власність (успадкованої) земельної ділянки з причин, відсутності попередньої державної реєстрації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, відсутності технічної документації із землеустрою щодо складання даного державного акту на ім'я ОСОБА_4 та перереєстрацію цього державного акту на її спадкоємицю ОСОБА_2, відсутності кадастрового номеру даної земельної ділянки в Публічній кадастровій карті України. Але, як зазначив представник позивачки, на даний час лише державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2, виданий на ім'я ОСОБА_3 є перешкодою для належного і повного оформлення позивачем свого права власності на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

З 1 січня 2013 року документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є свідоцтво на право власності на нерухоме майно, видане територіальним органом реєстраційної служби відповідно до приписів ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року (зі змінами), який діє з 01 січня 2013 року, зокрема, статтею 24 передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

В судовому засіданні встановлено, що позивач до уповноваженого органу (реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області) по питанню державної реєстрації належної їй земельної ділянки не зверталася, хоча про це їй було роз'яснено, заяву на реєстрацію не подавала і відмова в здійсненні такої реєстрації відсутня.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, є безпідставним твердження, що саме державна реєстрація права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 та пов'язані з цим акти органу самоврядування є перешкодою для здійснення державної реєстрації земельної ділянки належної позивачу. Також є недоведеним твердження про накладення меж земельних ділянок сторін. Дійсно, згідно висновку судової земельно-технічної експертизи вбачається виявлена невідповідність розмірів земельних ділянок сторін по АДРЕСА_2 і по АДРЕСА_1, що перебувають в їх фактичному користуванні, розмірам цих же земельних ділянок згідно правоустановчих документів, але залишається невідомим - за рахунок чого був зменшений розмір земельної ділянки як ОСОБА_2 так і ОСОБА_3 Також, є неаргументованою та безпідставною позовна вимога про зобов'язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні позивачу земельною ділянкою будь-якими діями, що порушують права позивача або створюють небезпеку порушення її прав, оскільки позивачка не вказує в чому саме полягають неправомірні дії відповідачів, та якими діями відповідачі створюють перешкоди в користуванні позивачкою її земельною ділянкою. Неаргументованою та безпідставною є ї позовна вимога про зобов'язання відділу Держземагенства у Білоцерківському районі виправити технічну помилку, внесену в кадастровий план кадастрових номерів земельних ділянок ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, відмовивши в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Іванова І.В.

Дмитрієва Л.Д.