Справа № 703/5223/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Васильківської Т.В.

при секретарі Палієві В.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини з України в супроводі матері без згоди батька, надання дозволу на оформлення малолітній дитині документів для виїзду за кордон без згоди батька ,-

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом . У обґрунтування позову у судовому засіданні навела наступне.

З 2006 року проживала з відповідачем, та нородила від нього двох дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та Романа ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти зареєстровані та проживають з ОСОБА_2 Батько останнім часом не приймає участі у вихованні дітей, не піклується про їх здоровя, розвиток, матеріальне становище, не сплачує аліменти. ОСОБА_2 має можливості і намір оздоровити сина ОСОБА_5 за кордоном та подорожувати з ним, але відповідач за її проханням не надає нотаріально посвідчений дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон України.

Вважає , що таким чином, внаслідок відмови відповідача надати дозвіл сину на виїзд за кордон, порушуються права та інтереси дитини, а тому виник спір, який просить розглянути в суді та прийняти рішення про надання дозвілу малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 на виїзд за кордон України з матірю ОСОБА_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що він не бачиться з дітьми через перешкоджання позивачки, та крім того не може надати дозвіл на виїзд сина за кордон, оскільки вважає, що ОСОБА_2 веде там аморальний спосіб життя. Також зауважив, що надання дозволу на вивоз дитини за кордон без обмеження в часі фактично позбавить йго можливості спілкуватись з дитиною.

Суд, вислухав сторони , дослідив матеріали справи , прийшов до наступного висновку.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 має батьків : мати ОСОБА_2 та батька ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України(далі -СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимогстатті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян ОСОБА_6 проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З огляду на викладене суд , ухвалюючи рішення, позбавлений можливости задовільнити позов , оскільки позивач не визначила загальний термін надання такого дозволу, не зазначила при цьому часового проміжку перебування дитини у іноземній державі.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, чим фактично позбавляють батька можливості брати участь у вихованні сина та можливості спілкування з ним.

У відповідності до вимог ч. 1ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач фактично просить дозволити виїзд дитини за кордон без згоди батька до будь-якої країни на будь-який час до досягнення дитиною повноліття.

Зазначені вимоги позивача суперечать Правилам перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, відповідно до яких дозвіл може бути надано до конкретної країни і на визначений проміжок часу.

Крім того , чинним законодавством України не передбачено захист права особи, яке можливо буде порушено у майбутньому.

За таких обставин дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон на майбутнє, з урахуванням припущення позивача, що батько не надасть своєї згоди на виїзд в майбутньому, чинним законодавством України взагалі не передбачено.

Керуючись ст. 10, 59, 60, 88, 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Головуючий Т.В. Васильківська