Справа № 209/4403/13-ц
Провадження № 2/209/1470/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Решетник Т.О.,

за участю секретаря Погрібної О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Дніпродзержинськтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача основну суму боргу в розмірі 32809,72 грн., пеню в розмірі 394,06 грн., а всього 33203,78 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 333,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28 грудня 2006 року між КП "Дніпродзержинськтепломережа" та ОСОБА_2 був укладений договір на відпуск теплової енергії № 1046л, в якому зазначалося, що відповідач зобов'язалася прийняти та оплатити теплову енергію на умовах, передбачених договором. Послуги з теплопостачання надавалися за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Інтернаціоналістів, 4б. Відповідно до умов договору в період з січня 2009 року по квітень 2012 року відповідачу постачалася теплова енергія на загальну суму 32809,72 грн., що підтверджується актами про постачання теплової енергії за вказаний період. Позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором, а відповідач в порушення строків, зазначених у п. 5.1 договору, не здійснила оплату за поставку теплової енергії. Акти про постачання теплової енергії були направлені відповідачу листами № 00.090034/1 від 14.01.2010 р., № 00.090333/1 від 12.03.2010 р., № 00.09.0797/1 від 24.06.2010 р., № 00.09.0328/1 від 23.02.2012 р., № 00.090738/1 від 21.05.2012 р., але ці акти відповідачем не повернуті, що згідно з умовами договору свідчить про те, що ці акти відповідачем прийняті й погоджені. 09 січня 2007 року відповідач офіційно припинила свою підприємницьку діяльність, але договір не розірвала, заборгованість не сплатила, і продовжувала користуватися послугами з теплопостачання. Починаючи з 21 січня 2012 року відповідачу була нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України в сумі 394,06 грн. 04 серпня 2011 року назву позивача було змінено на Комунальне підприємство Дніпродзержинської міської ради "Дніпродзержинськтепломережа".

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 липня 2015 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи відзив на позов посилається на те, що 28 грудня 2006 року між нею, як споживачем і приватним підприємцем, та позивачем, як постачальником, був укладений договір на відпуск теплової енергії № 1046л, за змістом якого постачальник взяв на себе зобов'язання безперебійно поставляти споживачу теплову енергію, а споживач зобов'язався сплачувати вартість отриманої енергії. Відповідно до інформації з ЄДР 09 січня 2007 року діяльність приватного підприємця ОСОБА_2 припинена, про що внесений відповідний запис. На виконання вимог п. 3.1 договору, вона письмово 12 січня 2007 року повідомила позивача про припинення договору в зв'язку із внесенням державним реєстратором виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про припинення її підприємницької діяльності. Листом від 28 травня 2008 року вона повторно повідомила позивача про припинення договору, а отже договір вважається припиненим з 09 січня 2007 року, тобто з дати внесення відомостей про припинення її підприємницької діяльності, а грошові вимоги позивача, що виникли з нього, в силу ч.5 ст. 50-1 ЦК України є погашеними, і відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. В п.9.1 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до 28 грудня 2007 року, і договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде заявлено однією із сторін. Оскільки вона ще в січні 2007 року повідомила позивача про припинення договору, він не вважається автоматично пролонгованим на наступні періоди, тобто 2008-2012 роки, оскільки його дія закінчилася 28 грудня 2007 року. Проте, незважаючи на припинення договору і необхідність укладення з нею, як фізичною особою - власником нежитлового приміщення, нового договору про надання послуг з теплопостачання, позивач продовжував здійснювати без достатніх підстав відпуск теплової енергії та нарахування оплати, як суб'єкту господарювання, яка майже у двічі більше, ніж для громадян. Договір про надання послуг із централізованого опалення нею із балансоутримувачем - ЖБК № 49 та іншими організаціями протягом 2007-2013 років не укладався. В зв'язку із зношеністю системи опалення фахівцями ПП "Фірма Саїр" на її замовлення, з дозволу голови ЖБК № 49 у вересні 2010 року були демонтовані радіатори центрального опалення, вварені транзити на стояках центрального опалення та проведені гідравлічні випробування у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, про що складено акт здавання - приймання виконаної роботи № 26/0910 від 09 вересня 2010 року, і з цього дня і по теперішній час вона не є споживачем послуг центрального опалення, і здійснює опалення за допомогою електрообігрівачів. 13 вересня 2010 року вона направила на адресу позивача заяву про відмову від послуг із центрального опалення, факт демонтажу у приміщенні опалювальних приладів і просила письмово надати технічні умови на відключення від системи центрального опалення та направити комісію для складання акту. В подальшому вона неодноразово направляла позивачу заяви про відмову від послуг централізованого опалення. Однак позивач до теперішнього часу акт про відключення від послуг централізованого опалення не склав, перерахунок за період з жовтня 2010 року 30 квітня 2012 року не провів, хоча представники позивача в листопаді 2011 року були повідомлені про відключення належного їй приміщення від централізованого опалення, що підтверджується підписом представників позивача на протоколах. Акти про постачання теплової енергії, які надсилалися їй позивачем, нею не підписані, а тому посилання позивача на п.5.2 договору та начебто погодження і прийняття нею актів про постачання теплової енергії за період з жовтня 2009 року по квітень 2010 року не ґрунтуються на матеріалах та фактичних обставинах справи. Встановлення будинкового приладу обліку теплової енергії в будинку №4б по вул. Інтернаціоналістів в м.Дніпродзержинську підтверджується актом представника позивача від 27 жовтня 2006 року. Як зазначено в п. 12 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваної площі (об'єму) квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. Але позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження обсягу (кількості) спожитої за даними приладу обліку теплової енергії. Оскільки позивач в порушення вимог ч.5 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", не повідомляв її в період з жовтня 2009 року по квітень 2012 року про зміну тарифів на послуги з централізованого опалення, з посиланням на відповідні рішення уповноважених органів державної влади та органів місцевого самоврядування, у нього не було правових підстав для застосування змінених тарифів, і відповідно для нарахування їй оплати за новими тарифами у вказаний період. Також вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для стягнення з неї суми боргу, що утворився в період з червня 2009 року по червень 2012 року, з включенням заборгованості у розмірі 6820,85 грн., яка виникла до 01 червня 2009 року, не зважаючи на те, що позовна заява подана до суду 02 вересня 2013 року. Також сплинув строк стягнення заборгованості станом на 01.09.2010 року, за період з 31.10.2009 по 31.08.2010 року у розмірі 7356,09 грн. Зазначає, що всього позовні вимоги стосовно заборгованості підлягають зменшенню на підставі ст. 257 ЦК України на суму 14176,94 грн.

В судовому засіданні представник позивача, позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Під час судового розгляду представником позивача були надані заперечення на відзив на позовну заяву вмотивовані тим, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними із підприємницькою діяльністю, у тому числі за зобовязання, що здійснювалася ним раніше. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" основним обов'язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору із постачальною організацією на постачання теплової енергії. Оскільки в місті Дніпродзержинську опалення є централізованим, головною умовою розірвання договору на теплопостачання є звільнення приміщення споживачем чи офіційне від'єднання від мереж теплопостачання. Отже, так як відповідач продовжувала фактично користуватися приміщенням і отримувати теплову енергію від позивача, то дія договору на теплопостачання № 1046 л була фактично продовжена. Крім цього, самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відповідно до рішення Дніпродзержинської міської ради № 386 від 17 травня 2005 року позивач обслуговує і несе відповідальність за доставку теплової енергії тільки до місця приєднання внутрішньо будинкових приладів, батареї та інші внутрішні прилади і засоби опалення, є власністю споживача, і позивач не має можливості протидіяти демонтажу. Приміщення відповідача, яке використовувалося ним для здійснення діяльності і опалювалося згідно договору № 1046л було переобладнано в кафе (тобто виведено з житлового фонду) відтак платня за теплопостачання, для вказаного приміщення, нараховується за тарифами для ІІІ-ої групи. Доки приміщення не повернуто до житлового фонду немає підстав для застосування тарифів І-ої групи (населення). Посилаються на те, що перший раз позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача 20 листопада 2012 року із заявою про видачу судового наказу, який в подальшому за заявою відповідача був скасований і позивач був вимушений повторно звертатися в порядку позовного провадження.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала частково, в межах суми основного боргу, нарахованого за три останні роки до дня звернення позивача до суду із позовною заявою, а також надала пояснення про те, що відключення від мереж централізованого опалення було здійснено нею без дозволу компетентного органу на відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, зокрема шляхом демонтажу труб стояків та радіаторів фахівцями ПП «Фірма Саїр», технічні умови для розроблення проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання вона не отримувала, вказаний проект не замовляла, посилаючись на тривалий час вирішення вказаних питань та поганий стан її здоровя. Просила в позові відмовити, застосувати позовну давність.

Вислухавши представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п.3-5 ч.3 ст.20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини. Відсутність договору не звільняє від оплати за фактично надані послуги, оскільки послуги надаються безперебійно.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до п.4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів, форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Статтею 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

В судовому засіданні встановлено, що 28 грудня 2006 року між КП "Дніпродзержинськтепломережа" та ПП ОСОБА_2 був укладений договір на відпуск теплової енергії № 1046л до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул. Інтернаціоналістів, буд. 4 "б", кв. 83, згідно якого позивач зобов'язався поставляти теплову енергію для потреб опалення вентиляції та гарячого водопостачання, а відповідач зобов'язалася оплачувати отриману теплову енергію (а.с.10-12).

Відповідно до п. 5.1. договору на відпуск теплової енергії № 1046л від 28.12.2006 р. за несвоєчасне виконання розрахунків за т/е нараховується пеня у розмірі 0,5 % належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Нарахування пені проводиться постачальником, після 20 числа наступного за розрахунковим місяця, при наявності заборгованості у позивача.

Внаслідок систематичного невиконання відповідачем своїх зобовязань зі своєчасної та повної сплати за спожиту теплову енергію утворилася заборгованість, в підтвердження якої позивачем було надано відповідний розрахунок заборгованості відповідача за договором № 1046л, згідно якого в період з червня 2009 року по квітень 2012 року нарахована сума боргу у розмірі 32809,72 гривень, крім того згідно вимог п.5.1. договору № 1046л нарахована пеня за період з 21.01.2012 року по 21.06.2012 року в розмірі 394, 06 гривень (а.с.9).

З матеріалів справи вбачається, що 09 січня 2007 року відповідач офіційно припинила свою підприємницьку діяльність, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.47).

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця в порядку, встановленому Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, спори за участю такої фізичної особи підприємця, у тому числі, повязані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалися ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин підприємець відповідає за своїми зобовязаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності.

Згідно п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово- комунального господарства України від 22.11.2005 № 4, зареєстрованим у Мінюсті України 09.12.2005 за №1478/11758 (зі змінами).

Згідно зазначеного наказу про відключення житлового будинку від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен звернутися до місцевого органу виконавчої влади з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого ЦО (централізованого опалення) і ГВП (гаряче водопостачання). У заяві зазначається причина відключення. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП., улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутись для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП.

Відповідно до вимог законодавства припиненням нарахувань є акт про відключення затверджений Комісією.

З питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води та розірвання договору № 1046л від 28.12.2006 р. між сторонами здійснювалася переписка. Так, відповідачем було надана письмова відповідь на лист позивача вх.№ 2142 від 05.08.2010 р., де зокрема розяснювався порядок розірвання діючого договору за умови погашення усієї суми заборгованості, а також розяснювався порядок відключення вбудованого приміщення від системи теплопостачання, що підтверджується листом КП «Дніпродзержинськтепломережа» від 25.08.2010 р. (а.с.116).

Проте відповідач без отримання відповідного дозволу компетентного органу на відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснив втручання в діючу систему опалення, та самовільно здійснив відключення приладів теплоспоживання, що не передбачено законодавством. Вказана обставина була підтверджена відповідачем в судовому засіданні.

Оскільки, відповідач самовільно провів відключення належного йому нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, то у позивача були всі підстави для нарахування відповідачу сум за спожиту теплову енергію.

Також суд вважає, що позивач вірно нараховував відповідачу плату за спожиту теплову енергію за тарифами ІІІ-ї групи, оскільки відповідач споживав теплову енергію не для задоволення власних житлово-побутових потреб, приміщення відповідача виведено із житлового фонду, і тому відсутні підстави для застосування тарифів І-ї групи, тобто як для населення.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надавалися їй послуги з теплопостачання, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідачем, відповідно до положень ст. 10 ЦПК України не надано доказів на підтвердження вказаної обставини.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Також у судовому засіданні встановлено, що 20.11.2012 року позивач вже звертався до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська із заявою на видачу судового наказу на стягнення заборгованості по оплаті за теплопостачання до боржника ОСОБА_2 на суму основного боргу 32809,72 грн. та пені 394,06 грн., а також судового збору у розмірі 107,30 грн. (а.с.91-92). Судовим наказом від 07 грудня 2012 року з відповідача була стягнута заборгованість за послуги по теплопостачанню у розмірі 33203,78 гривень. Ухвалою суду від 06 лютого 2013 року судовий наказ був скасований, згідно заяви відповідача про скасування судового наказу (а.с.93).

З матеріалів справи вбачається, що 02.09.2013 року позивач КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа» звернувся до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська із позовною заявою на стягнення заборгованості до відповідача ОСОБА_2 на суму основного боргу 32809,72 грн., пені 394,06 грн., а також судового збору у розмірі 333,00 грн.

Відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, при цьому відповідачем визнані позовні вимоги частково, в межах суми основного боргу, нарахованого за три останні роки до дня звернення позивача до суду із позовом, тобто з жовтня 2010 року.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Дніпродзержинськтепломережа» підлягають задоволенню частково і з відповідача на користь позивача з урахуванням строку позовної давності необхідно стягнути основну суму боргу, нараховану за період з 31 жовтня 2010 року по 30 квітня 2012 року в розмірі 18632,78 грн., а сума пені нарахована за період з 21 січня 2012 року по 21 червня 2012 року підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі у розмірі 394,06 грн.

В звязку з тим, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи (а.с.208), та відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, сплачена позивачем сума судового збору відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Дніпродзержинськтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1, на користь Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Дніпродзержинськтепломережа» () основну суму боргу 18632,78 грн., пені 394,06 грн., а всього 19026 (девятнадцять тисяч двадцять шість) гривень 84 копійки.

В іншій частині позовних вимог Комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Дніпродзержинськтепломережа» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Cуддя Т.О. Решетник