АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2831/2015 Головуючий в 1-й інстанції - Заєць Т.О.
Доповідач-Чобіток А.О.
Рішення

Іменем України

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про скасування наказів про звільнення,поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2011 року позивач пред»явила вказаний позов до відповідача та зазначала, що з 14.05.2005 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем і займала різні посади, а в березні 2014 року була переведена на посаду головного спеціаліста відділу організації доступу до публічної інформації та звернень громадян управління забезпечення документообігу, контролю виконання документів та організації доступу до публічної інформації виконавчої дирекції фонду.

Наказом № 70-к від 27.10.2014 року її було звільнено з вказаної посади у зв»язку з скороченням чисельності штату працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Посилаючись на незаконність звільнення, оскільки на її утриманні знаходиться дитина, 2010 року народження, яка за станом здоров»я потребує домашнього догляду,що є підставою, передбаченою ч.3 ст.184 КЗпП України, за якою не допускається звільнення,просила задовольнити її позов.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі,позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції вказаної норми матеріального права, а також неправильне трактування роз»яснень постанови № 9 від 06.11.1992 року Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами трудових спорів», просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що наказом № 74-к від 14.05.2007 року ОСОБА_2 призначено на посаду головного спеціаліста відділу забезпечення роботи директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України .

В подальшому , з 09.04.2008 року ОСОБА_2 продовжувала перебувати з відповідачем в трудових відносинах на різних посадах, а наказом № 9 від 04.03.2014 року позивача було переведено на посаду головного спеціаліста відділу організації доступу до публічної інформації та звернень громадян управління забезпечення документообігу, контролю виконання документів та організації доступу до публічної інформації виконавчої дирекції фонду.

Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за № 11 від 12.06.2014 року «Про затвердження структури органів Фонду та граничної чисельності працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів» затверджено граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - 120 штатних одиниць, внаслідок чого граничну чисельність працівників зменшено на 10 штатних одиниць.

Відповідно до п.п. 1.1.4. наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за № 382 від 04.07.2014 року «Про зміни в структурі виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України» «ліквідовано» десять посад, серед яких і посада головного спеціаліста відділу організації доступу до публічної інформації та звернень громадян управління забезпечення документообігу, контролю виконання документів та організації доступу до публічної інформації виконавчої дирекції фонду, яку займала ОСОБА_2.

25.07.2014 року ОСОБА_2 була повідомлена про скорочення з 01.10.2014 року посади, яку вона займає та її наступне звільнення в зв»язку з цим з 30.09.2014 року з роботи за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України.

Згідно зі свідоцтвом про народження, ОСОБА_2 має малолітню дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

23.09.2014 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою, якою повідомила про те, що вона має малолітню дитину чотирьох років, яка потребує домашнього догляду, а також є єдиним годувальником сім»ї, має рівень кваліфікації, який є достатнім для виконання широкого кола обов»язків за її фахом , в зв»язку з чим на підставі ст. 184 КЗпП України її звільнення неможливе.

Відповідно до довідки форми № 080-1/о, затвердженої наказом МОЗ України, за № 243 від 26.09.2014 року , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 потребує домашнього догляду . Дана довідка дійсна до 29.03.2015 року.

30.09.2014 року ОСОБА_2 надала відповідачу вказану медичну довідку.

26.09.2014 року відповідачем видано наказ № 63-к про звільнення ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста відділу організації доступу до публічної інформації та звернень громадян управління забезпечення документообігу, контролю виконання документів та організації доступу до публічної інформації виконавчої дирекції фонду.

Наказом № 68-к від 30.09.2014 року , у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_2, її звільнення з посади головного спеціаліста відділу організації доступу до публічної інформації та звернень громадян управління забезпечення документообігу, контролю виконання документів та організації доступу до публічної інформації виконавчої дирекції фонду перенесено на дату фактичного виходу на роботу після закриття листка тимчасової непрацездатності.

На підставі наказу № 70-к від 27.10.2014 року , у зв»язку з закінченням листка тимчасової непрацездатності та фактичним виходом на роботу, ОСОБА_2 звільнено з посади головного спеціаліста відділу організації доступу до публічної інформації та звернень громадян управління забезпечення документообігу, контролю виконання документів та організації доступу до публічної інформації виконавчої дирекції фонду з 27.10.2014 року у зв»язку із скороченням чисельності та штату працівників ( п. 1 ст. 40 КЗпП України).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд встановив та виходив з того, що остання посилалась на незаконність її звільнення в силу ч. 3 ст. 184 КЗпП України, в зв»язку із наявністю у неї дитини віком до шести років, яка потребує домашнього догляду .Вказана норма відсилає до ч. 6 ст. 179 КЗпП України, відповідно до якої у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов»язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше як до досягнення дитиною шестирічного віку. Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-1/о «Довідка про потребу дитини (дитини-інвалід) у домашньому догляді», затвердженої наказом МОЗ України від 11.06.2012 року за № 430 надається виключно для надання відпустки без збереження заробітної плати, що підтверджує можливість застосування гарантій, передбачених ч. 3 ст. 184 КЗпП України, лише у випадку отримання відпустки без збереження заробітної плати. Оскільки ОСОБА_2 не скористалась правом отримання відпустки без збереження заробітної плати, то і заборона на її звільнення як жінки, що має дитину віком до шести років, що потребує домашнього догляду, не розповсюджується.

Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки до нього суд прийшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами.

Частиною 3 ст. 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів за наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов»язковим працевлаштуванням.

Згідно з ч. 6 ст. 179 КЗпП України, у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов»язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Системний та логічний аналіз вказаних норм закону вказує на те, що частиною 3 ст. 184 КЗпП України встановлено заборону звільнення жінок зокрема і тих, які мають дітей віком до трьох років, а також до шести, якщо дитина потребує домашнього догляду.

При цьому законодавець пов»язує заборону на звільнення жінок, які мають дітей віком до шести років , за умов, що останні потребують домашнього догляду і не встановлює застосування гарантій, передбачених ч. 3 ст. 184 КЗпП України, лише у випадку надання жінці відпустки без збереження заробітної плати, як про це зазначає суд першої інстанції.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2 має дитину віком до шести років, яка потребує домашнього догляду відповідно до довідки форми № 080-1/о, затвердженої наказом МОЗ України, за № 243 від 26.09.2014 року, то її звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, не допускається.

Проте на зазначене суд першої інстанції увагу не звернув, в зв»язку з чим ухвалив незаконне рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 235 КЗпП України, працівник, звільнений без законної підстави повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_2 підлягає поновленню на посаді головного спеціаліста відділу організації доступу до публічної інформації та звернень громадян управління забезпечення документообігу, контролю виконання документів та організації доступу до публічної інформації виконавчої дирекції фонду зі стягненням з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.10.2014 року по 26.02.2015 року у розмірі 28 329 грн. 68 коп..

Крім того, діями відповідача, які виразилися в незаконному звільненні ОСОБА_2, останній нанесено моральну шкоду , розмір якої з урахуванням обставин справи, характеру і тривалості страждань позивача та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає достатнім в сумі 2000 грн. 00 коп..

Враховуючи, що згідно з п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України звільнений від сплати судового збору, то розподіл судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 40 , 184 КЗпП України, ст.ст. 304, 307, 309, 313 , 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково .

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 на роботі у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на посаді головного спеціаліста відділу організації доступу до публічної інформації та звернень громадян управління забезпечення документообігу, контролю виконання документів та організації доступу до публічної інформації виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України з 27 жовтня 2014 року.

Стягнути з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 28 329 грн. 68 коп..

Стягнути з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь ОСОБА_2 компенсацію моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. 00 коп..

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку за місяць у розмірі 7 082 грн. 42 коп. підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий- Судді-