Справа № 739/1606/15-ц
Провадження № 2/739/346/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"28" жовтня 2015 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідачка) про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 10 500 грн. та відсотків за користування позикою у розмірі 5000 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22 серпня 2014 року вона дала відповідачці позику у розмірі 15 000 грн., які та зобовязалася повернути разом з відсотками за користування грошовими коштами у розмірі 5 000 грн. до 01 січня 2015 року, що підтверджується розпискою відповідачки. До теперішнього часу відповідачка повернула лише частину боргу у розмірі 4 500 грн. 00 коп., при цьому повернути решту заборгованості відмовляється, що ставить позивачку у важке матеріальне становище.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, при цьому пояснила, що відповідачка до 01 січня 2015 року своє зобовязання за договором позики не виконала, вже у 2015 році відповідачка кілька разів передавала їй грошові кошти рейсовим автобусом, зокрема на Великдень 12 квітня 2015 року передала 2 000 грн., в останнє передавала кошти 18 липня 2015 року, при цьому повністю заборгованість за договором позики, яка становить 10 500 грн., до теперішнього часу не погашена, що змусило її звернутися до суду з даним позовом. Проти розгляду справи без участі відповідачки з постановленням заочного рішення не заперечувала.

Відповідачка у судове засідання не зявилася, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином повісткою про виклик, що підтверджується наявним у справі повідомлення про вручення їй поштового відправлення. За таких обставин суд, враховуючи згоду позивачки, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідачки, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, між позивачкою та відповідачкою 22 серпня 2015 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивачка надала відповідачці позику у розмірі 15 000 грн. 00 коп., що підтверджується розпискою відповідачки (а.с. 9). Відповідно до розписки відповідачка зобовязалася повернути позивачці вказану суму грошових коштів до 31 грудня 2014 року разом з процентами у розмірі 5 000 грн.

Викладене вище свідчить, що договір позики було укладено відповідно до вимог статті 1047 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), якою передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановлені договором. При цьому, згідно з частиною третьою статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вбачається з пояснень позивачки у визначений в розписці строк відповідачка позику їй не повернула, при цьому після закінчення даного строку вона повернула лише частину позики, зокрема 12 квітня 2015 року - 2 000 грн. і в подальшому ще 2 500 грн. З 18 липня 2015 року відповідачка свої зобовязання за договором позики взагалі не виконувала. При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про повернення відповідачкою позики на час розгляду справи. Це в свою чергу свідчить про порушення відповідачкою договору позики.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду встановлено факт прострочення відповідачкою виконання свого грошового зобовязання за договором позики, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивачки заборгованості за договором позики у розмірі 10 500 грн. Відповідно в цій частині позов підлягає задоволенню повністю.

Стосовно стягнення індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, право на яку передбачено частиною другою статті 625 ЦК України, суд враховує, що вимоги про це позивачкою не заявлені, тому в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого статтею 11 ЦПК України, суд позбавлений можливості вирішувати це питання у рамках даної справи.

З приводу стягнення процентів за користування грошовими коштами за договором позики суд враховує наступне.

Відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Передбачене вказаним законодавчим положенням право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм статті 6, частини першої статті 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки статтями 536, 1048 ЦК України визначено, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

Саме така правова позиція Верховного Суду України висловлена у постанові від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, яка згідно частини першої статті 3607 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить зазначену норму права, та для всіх судів України,

Як вбачається відповідачкою у розписці зазначено про її обовязок повернути позивачці позику разом з процентами у розмірі 5 000 грн., тобто проценти за користування позикою визначені в твердій грошовій сумі, що протирічить положенням ЦК України.

Викладене в свою чергу свідчить, що сторонами договору позики не було належним чином встановлено розмір процентів за договором, тому вони мають обраховуватися на рівні облікової ставки Національного банку України і підлягають стягненню з дня отримання позики, тобто з 22 серпня 2014 року, по день вирішення справи судом, тобто по 28 жовтня 2015 року. При цьому вказаний вище договір позики не є безпроцентним у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України.

Вирішуючи питання щодо розміру процентів, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки суд враховує, що у період з 22 серпня 2014 року по 12 квітня 2015 року розмір заборгованості за договором становив 15 000 грн. 00 коп., у період з 13 квітня 2015 року по 18 липня 2015 року розмір заборгованості становив 13 000 грн. 00 коп., а у період з 19 липня 2015 року по 28 жовтня 2015 року розмір заборгованості становить 10 500 грн. 00 коп.

При цьому облікова ставка Національного банку України у період з 22 серпня 2014 року по 28 жовтня 2015 року становила: з 22 серпня 2014 року по 12 листопада 2014 року 12,5%; з 12 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року 14%; з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року 19,5%; з 04 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року 30%; з 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року 27%; з 25 вересня 2015 року по 28 жовтня 2015 року 22%.

Відповідно розмір процентів за користування позикою, за період з 22 серпня 2014 року по 28 жовтня 2015 року становить 3 426 грн. 08 коп. (15 000 / 365 х 12,5% х 82 + 15000 / 365 х 14% х 85 + 15 000 / 365 х 19,5% х 26 + 15 000 / 365 х 30% х 40 + 13 000 / 365 х 30% х 97 х 10 500 / 365 х 30% х 40 + 10 500 / 365 х 27% х 28 + 10 500 / 365 х 22% х 34).

Зважаючи на викладене з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню проценти за користування позикою у розмірі 3 426 грн. 08 коп., тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, в частині стягнення 13 926 грн. 08 коп. (10 500 грн. 00 коп. + 3 426 грн. 08 коп.) і позивачкою здійснено судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп., при цьому відповідачкою судові витрати не здійснювалися, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 437 грн. 73 коп. (13 926 грн. 08 коп. х 487 грн. 20 коп. / 15 500 грн. 00 коп.).

На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 530, 536, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212-215, 224-226, 294, Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, заборгованість за договором позики від 22 серпня 2014 року у розмірі 10 500 (десять тисяч пятсот) гривень 00 копійок та проценти за користування позикою за період з 22 серпня 2014 року по 28 жовтня 2015 року у розмірі 3 426 (три тисячі чотириста двадцять шість) гривень 08 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 437 (чотириста тридцять сім) гривень 73 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Суддя В.В. Чепурко