Справа № 2-366/10
У Х В А Л А

„06 серпня 2010 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі: головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Шутяк З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного банку „ОСОБА_2 регіонального розвитку про зобовязання до виплати упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди,

установив:

У липні 2009 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до акціонерного банку „ОСОБА_2 регіонального розвитку (далі - АБ „ОСОБА_2 регіонального розвитку, банк, відповідач) про повернення депозитного вкладу, стягнення плати за невиконання грошового зобовязання та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 05 листопада 2007 року між ним та відповідачем був укладений договір №62П-ДТ2 строкового банківського вкладу (депозиту) „Добра традиція, згідно з яким він вніс на депозитний рахунок

46050,0 грн. зі сплатою 16,5% річних та поверненням депозиту до 11 травня 2009 року. Відповідно до п.п. 3.4.3. та 4.4. договору банк зобовязався повернути йому депозит по закінчення строку дії договору та сплатити проценти за користування коштами.

12 травня 2009 року він, позивач, звернувся до відповідача із заявою про повернення депозитного вкладу, однак у відповіді від 01 червня 2009 року директор Львівської філії АБ „ОСОБА_2 регіонального розвитку в поверненні таких коштів відмовив з покликанням на те, що постановою Правління Національного банку України №157 від 23 березня 2009 року в АБ „ОСОБА_2 регіонального розвитку з 24 березня 2009 року введено тимчасову адміністрацію та оголошено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Станом на 22 червня 2009 року його вклад з нарахованими відсотками знаходиться на рахунку „Кошти „До запитання за депозитами ф/о, термін яких закінчився №262031/2620.6.5448001 на загальну суму 57520,26 грн.

Вважає, що відмова відповідача у поверненні депозитного вкладу суперечить положенням ст. 85 Закону України „Про банки та банківську діяльність, ст.ст. 321, 525, 526 ЦК України та тому він вирішив звернутись в суд.

Крім цього, відмова відповідача у поверненні вкладу спричинила йому фізичні та душевні страждання, тяжкі переживання щодо долі його коштів, ввела його сімю в скрутне матеріальне становище.

З огляду на такі факти просив постановити рішення, яким зобовязати АБ „ОСОБА_2 регіонального розвитку повернути йому вклад з нарахованими відсотками та врахуванням індексу інфляції на загальну суму 57807,86 грн., стягнути з відповідача 431,4 грн. три проценти річних від користування його коштами та 1500 грн. у відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В процесу судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 у лютому 2010 року подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив постановити рішення зобовязати АБ „ОСОБА_2 регіонального розвитку повернути йому вклад із нарахованими відсотками та врахуванням індексу інфляції в сумі 57807,86 грн. та стягнути з відповідача 1438 грн. за користування його грошовими коштами, 30000 грн. за заподіяну майнову шкоду, 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати.

У квітні 2010 року позивач ОСОБА_1 подав нову заяву про уточнення позовних вимог, в якій змінив та уточнив свої позовні вимоги і просить постановити рішення, яким зобовязати АБ „ОСОБА_2 регіонального розвитку в особі ліквідатора ОСОБА_3 повернути йому упущену вигоду в розмірі 99298,00 грн. та стягнути з відповідача 5500, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати.

Яку на підставу таких вимог зіслався на те, що ним було укладено попередній договір купівлі-продажу 17424 кг цукру та на той час, перепродавши вказаний цукор він міг би заробити 28536, 00 грн. Якщо б відповідач своєчасно повернув належні йому 51576 грн., то станом на 18 грудня 2008 року він зміг би купити 17424 кг цукру, а в даний час при ціні цукру 9, 00 грн. за 1 кг він може купити лише 5730 кг цукру. Отже з вини банку він поніс збитки у виді упущеної вигоди, Крім цього, з вини відповідача він також переніс нервові стреси, головний біль, фізичні та душевні страждання та останні місяці змушений затрачати свій вільний час на відновлення своїх порушених прав, чим йому спричинена моральна шкода.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої уточнені позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві та уточненнях до неї.

Представники АБ „ОСОБА_2 регіонального розвитку ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечили та пояснили, що дійсно 05 листопада 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та банком було укладено договір №62П-ДТ2 строкового банківського вкладу (депозиту) „Добра традиція, згідно з яким ОСОБА_1 вніс на депозитний рахунок 46050,00 грн. зі сплатою 16,5% річних та поверненням депозиту до 11 травня 2009 року. В кінці 2008 року в АБ „ОСОБА_2 регіонального розвитку, як і в інших банківських установах, через світову фінансову кризу склалось скрутне становище та гроші по депозитних вкладах перестали видаватись. Постановою Правління НБУ з 24 березня 2009 року в АБ „ОСОБА_2 регіонального розвитку введено тимчасову адміністрацію та оголошено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Станом на 22 червня 2009 року вклад ОСОБА_1 з нарахованими відсотками на загальну суму 57520,26 грн. знаходився на рахунку „Кошти „До запитання за депозитами ф/о, термін яких закінчився №262031/2620.6.5448001. Оскільки банк був учасником Фонду гарантуваннявкладок, то вказані кошти були повністю виплачені позивачу ОСОБА_1 вищевказаним Фондом в лютому 2010 року. Просять у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити за його безпідставністю.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представників АБ „ОСОБА_2 регіонального розвитку ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 05 листопада 2007 року між позивачем ОСОБА_1, з однієї сторони, та акціонерним банком „ОСОБА_2 регіонального розвитку Львівська філія, в особі начальника Промислового відділення №10 Львівської філії АБ „БРР ОСОБА_5, з другої сторони, було укладено №62П- ДТ2 „Добра традиція „ДТ-2. За умовами цього договору ОСОБА_1 вніс в даний структурний підрозділ відповідача на відкритий на його імя депозитний рахунок рахунку 2635.8.5448001 грошові кошти в сумі 46050,00 грн. на строк до 11 травня 2009 року з процентною ставкою за користування депозитом - 16,5%.

Дані обставини підтверджуються поясненнями позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні, долученими до справи копіями вищевказаного договору, квитанції №9/15 від 05 листопада 2007 року про внесення грошових коштів та цих обставин не заперечували представники АБ „ОСОБА_2 регіонального розвитку ОСОБА_6 і ОСОБА_4

В судовому засіданні також встановлено, що 18 грудня 2008 року позивач ОСОБА_1 подавав заяву на імя директора Львівської філії АБ „Банкрегіонального розвитку ОСОБА_7, в якій просив достроково розірвати вищевказаний депозитний договір, а 12 травня 2009 року подав на його імя заяву, в якій просив повернути йому належну суму депозиту і нарахованих відсотків з тих підстав, що термін дії договору закінчився 11 травня 2009 року. Однак у видачі вкладу позивачу ОСОБА_1 було відмовлено з тих підстав, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 23 березня 2009 року за №157 в АБ „ОСОБА_6 регіонального розвитку з 24 березня 2009 року було введено тимчасову адміністрацію, оголошено мораторій на задоволення вимог кредиторів та станом на 22 червня 2009 року вклад ОСОБА_1 з нарахованими відсотками на загальну суму 57520,26 грн. знаходився на рахунку банку „Кошти „До запитання за депозитами ф/о, термін яких закінчився №262031/2620.6.5448001. 19 лютого 2010 року належні позивачу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 57520, 26 грн. були виплачені йому Фондом гарантування вкладів, учасником якого був АБ „ОСОБА_6 регіонального розвитку.

Зазначені обставини стверджуються поясненнями в судовому засіданні позивача ОСОБА_1, представників ОСОБА_2 і ОСОБА_4, а також долученими до справи копіями заяв ОСОБА_1 від 18 грудня 2008 року та 12 травня 2009 року, відповіді АБ „ОСОБА_2 регіонального розвитку від 01 червня 2009 року та довідки №682-60/16 від 22 червня 2009 року, постанови Правління Національного банку України від 23 березня 2009 року за № 157.

Судом також встановлено, що умовами укладеного 05 листопада 2007 року між сторонами по справі договору №62П-ДТ2 „Добра традиція „ДТ-2 не було передбачено такий вид цивільно-правової за неналежне виконання банком взятих на себе зобовязань, як компенсація моральної шкоди, а тому вимоги позивачаБойка М.Б. про стягнений з відповідача 5500,00 грн. є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про зобовязання відповідача повернути йому упущену вигоду в розмірі 99298,00 грн., то такі на думку суд також не підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні не було здобуто обєктивних доказів того, що таку вигоду позивач ОСОБА_1 в дійсності упустив та це сталось з вини відповідача.

Доводи і пояснення позивача ОСОБА_1 підтримання своїх вимог є суперечливими та непереконливими а тому такі доводи суд не може покласти в основу свого рішення і задовольнити позов.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 16, 22,23,526,610,611,614,617,623 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного банку „ОСОБА_2 регіонального розвитку про зобовязання до виплати упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди відмовити у звязку з його безпідставністю.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області .протягом десяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районшїй суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_8