Справа № 314/2712/15-ц
Провадження № 2/314/877/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Вільнянськ 15 жовтня 2015 року

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя Кофанов А.В.,

при секретарі Лазечна Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому вимагає стягнути з відповідача грошові суми 4116 гривень 75 копійок на відшкодування матеріальної шкоди, та 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди, у зв'язку із вчиненням відносно нього протиправних дій.

Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, вранці 18.09.2014 року відповідач умисно розбив скло на автомобілі, який знаходився у дворі, а пізніше завдав йому тілесні ушкодження; за вчинення цих дій відповідач був притягнутий до адміністративної та кримінальної відповідальності. Позивач вказав, що він змушений був нести матеріальні витрати на ремонт скла на автомобілі у розмірі 2565 гривень, та на лікування у розмірі 1551 гривень 65 копійок, які відповідач відшкодувати відмовляється. Крім того, позивач зазначив, що внаслідок спричинення тілесних ушкоджень та пошкодження автомобілю йому було завдано моральну шкоду через душевні страждання, які вона зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача; на відшкодування моральної шкоди позивач просить стягнути грошову суму у розмірі 10000 гривень.

У судовому засіданні позивач та його представник адвокат ОСОБА_3 підтримали заявлений позов, просять його задовольнити. Суду позивач та його представник пояснили, що витрати на ремонт автомобілю позивач змушений був нести, оскільки домовився із хазяїном про його купівлю, йому були передані документи на автомобіль, а сам він зберігався до укладення договору во дворі позивача; витрати на лікування позивач поніс вже після ухвалення вироку відносно відповідача, з його боку вони досі не відшкодовані; також наполягають на сумі заявленої моральної шкоди, вказуючи, що відповідач одночасно завдав шкоди як майну, так і здоров'ю потерпілого.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином; враховуючи це, справу розглянуто згідно положень ст.224-226 ЦПК України в заочному провадженні.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю.

Так, згідно постанови судді Вільнянського районного суду м.Запоріжжя від 18.09.2014 року (а.с.3), відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173 КУпАП. За змістом постанови, відповідач визнаний винним у тому, що він 18.09.2014 року, приблизно о 5 годині 30 хвилин, знаходячись біля двору № 276 по вул.Леніна в с.Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, кинув камінь у скло автомобілю, чим вчинив дрібне хуліганство.

Крім того, вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.12.2014 року (а.с.4), відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні відносно позивача ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Так, ОСОБА_2 визнаний у тому, що він 18.09.2014 року, приблизно о 7 годині, знаходячись біля двору будинку № 238 по вул.Леніна в с.Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, наніс ОСОБА_1 удари металевим прутом, завдавши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, факт вчинення відповідачем протиправних діянь відносно майна та здоров'я позивача підтверджений належними доказами.

Згідно із чч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку із пошкодженням автомобілю ВАЗ-21063, суд погоджується з доводами позивача щодо того, що автомобіль перебував у нього на тимчасовому зберіганні перед укладенням договору купівлі-продажу, про що свідчить сам факт перебування автомобілю во дворі потерпілого, а також наявність у нього документів на автомобіль (а.с.11-14). За таких обставин позивач як особа, яка несе відповідальність за збереження речі відповідно до вимог ст.ст.942, 950 ЦК України, та понесла у зв'язку із пошкодженням речі матеріальні витрати на її відновлення, має право вимагати відшкодування таких витрат в порядку регресу з особи, яка безпосередньо пошкодила річ.

Згідно рахунку-фактурі від 16.12.2014 року (а.с.10), вартість ремонту скла автомобілю становить 2565 гривень. Даних про те, що цей рахунок не відповідає дійсності, суду не поданий.

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку із витратами на лікування, суд виходить з того, що наявність та розмір таких витрат на суму 1551 гривня 75 копійок підтверджена відповідними медичними документами та документами на придбання ліків (а.с.16-18). Ніяких доводів щодо неналежності цих доказів суду також не подано.

Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач внаслідок дій відповідача зазнав моральних страждань як через ушкодження майна, що призвело до необхідності докладати додаткових зусиль для відновлення нормального ходу життя (ремонту автомобіля), так і через спричинення шкоди здоров'ю і завданні фізичного болю. Таким чином, позивачу діями відповідача спричинена моральна шкода, яка відповідно до вимог ч.3 ст.23, ст.1167 ЦК України, підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір грошового відшкодування, суд враховує обставини справи, характер правопорушення, глибину моральних страждань позивача, зокрема те, що пошкодження майна було вчинено під час дрібного хуліганства, а тілесні ушкодження вкрай болісним та принизливим способом (численні удари металевим прутом, у т.ч. в пах). Через це суд вважає, що заявлена сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 гривень є такою, що повно відповідає зазначеним обставинам, а також вимогам розумності та справедливості.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4116 (чотири тисячі сто шістнадцять) гривень 75 копійок на відшкодування матеріальної шкоди, та 10000 (десять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Відповідач може подати заяву про перегляд цього рішення судом, який його ухвалив, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.В. Кофанов

15.10.2015 року

15.10.2015