Справа № 524/5560/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.15 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Рибалка Ю.В.,

при секретарі судового засідання Никифоренко А.А.,

з участю: відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної

шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 Зазначила, що перебувала у трудових відносинах із відповідачем, та на момент звільнення, відповідач не виплатила у повному обсязі заробітну плату, у звязку із чим виникла заборгованість за час затримки розрахунку при звільненні. Просила стягнути з відповідача середньомісячну заробітну плату в сумі 14364,00 грн. та моральну шкоду у сумі 1 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 у судове засідання не прибули, надали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, просили відмовити, зазначили, що виконали усі забовязання по сплаті заробітної плати перед позивачем.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 09 квітня 2015 року було встановлено факт перебування ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 у трудових відносинах та зобовязано ОСОБА_1 виплатити заробітну плату у сумі 5259,00 грн., а також середній заробіток за час затримки у проведенні розрахунку у сумі 40651,20 грн., моральну шкоду у сумі 1000, а всього 46910,20 грн. Вказане рішення набрало законної сили 09 квітня 2015 року.

Відповідачем ОСОБА_1 було погашено встановлену Апеляційним судом заборгованість у сумі 46916,10 грн. - 14 липня 2015 року, що підтверджується розпискою.

Позовні вимоги позивача ґрунтуються на тому, що відповідачем заборгованість була погашена через значний період часу, тобто в проміжок між набранням чинності рішенням Апеляційного суду Полтавської області та фактичним погашенням заборгованості виникла нова заборгованість у сумі 14364,00 грн., на обґрунтування якої позивач надала розрахунок, виходячи із розміру середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, встановленого Апеляційним судом Полтавської області при розгляді спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1

Вирішуючи спір, суд виходить із приписів статті 116 Кодексу Законів України про працю про те, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 Кодексу Законів України про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Надаючи критичну оцінку запереченням відповідача та її представника, суд приходить до висновку про те, що відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний у позові період з 08.08.2014 по 02.07.2015 у загальній сумі 14364,00 грн., оскільки належних доказів відсутності такої заборгованості відповідач суду не надав. Заборгованість зі сплати середнього заробітку за попередній період стягнута рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 09 квітня 2015 року.

При вирішенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Згідно з ч.1 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи з вищевикладеного, ураховуючи наявні у справі докази та пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення моральної шкоди суд вважає не обґрунтованими, оскільки позивач не надала суду доказів на підтвердження вказаної позовної вимоги.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Заборгованість зі сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.08.2014 по 02.07.2015 у сумі 14364,00 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 14, 57-60, 61, 88, 146, 169 174, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», ст. 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, ст. 23, 1167 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 14 364,00 грн.

В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Рибалка