Справа № 344/9402/15-ц
Провадження № 2/344/3724/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретаріc/з: Устинській Н.С.,

за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння та приведення його у попередній стан, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_4 (надалі - «Відповідач») про зобов'язання ОСОБА_4 звільнити комору в підвалі в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 26,4 кв.м. та повернути комору в підвалі власнику - ОСОБА_2; зобов'язанняОСОБА_4 привести у попередньо існуючий стан комору в підвалі в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 26,4 кв.м., а саме забудувати влаштований ним додатковий дверний отвір в боковій стіні комори в підвалі; заборонуОСОБА_4 проводити будь-які дії (будівельні, опоряджувальні роботи, роботи з реконструкції тощо) в належному ОСОБА_2 на праві приватної власності підвальному приміщенні - коморі в підвалі в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 26,4 кв.м; зобов'язанняОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 у здійсненні ним права власності, а саме надати вільний і безперешкодний доступ до його комори в підвалі загальною площею 26,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Додатково представник Позивача в судовому засіданні зазначив про те, що ОСОБА_4 незаконно, неправомірно та без будь-яких правових підстав заволодів майном Позивача - коморою в підвалі в будинку АДРЕСА_1, загальною площею 26,4 кв.м, вчинив незаконні дії по влаштуванню додаткового входу в підвал Позивача та перешкоджає Позивачу у праві користування його власністю, а тому ОСОБА_2 змушений звернутися до суду за захистом свого права власності.

Відповідач - ОСОБА_4, - в судове засідання повторно не з'явився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки Суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

При цьому, в судових засіданнях 16 липня 2015 року та 29 липня 2015 року Відповідачзаперечував проти позову, посилаючись на його безпідставність. Письмових заперечень на позов суду не надав.

Зокрема, в вищезазначених судових засіданнях ОСОБА_4 фактично визнав факт проведення ним відповідних будівельних робіт в коморі в підвалі в будинку АДРЕСА_1, загальною площею 26,4 кв.м, однак покликався на наявність відповідних дозвільних документів на вчинення таких дій.

Крім того, з метою досягнення примирення з Позивачем, Відповідач в судовому засіданні пропонував ОСОБА_2 здійснити обмін його комори на іншу комору в цьому ж підвалі в будинку АДРЕСА_1, однак, як в подальшому зазначив Позивач, комора, на яку Відповідач просив здійснити обмін, не належить ОСОБА_4 на відповідних правових підставах.

Враховуючи зазначене, а також те, що в даній цивільній справі в судовому засіданні оголошувалася перерва та воно вже відкладалося у зв'язку з наданням Відповідачу можливості подати докази по справі, а також у зв'язку з неявкою Відповідача в судове засідання відповідно, зважаючи на факт неповідомлення ним про причини неявки в судові засідання, призначені на 18 серпня 2015 року, 01 вересня 2015 року та 28 вересня 2015 року, а також неподання до суду заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, керуючись вимогами статті 169 ЦПК України, Суд ухвалив продовжувати розгляд справи без участі Відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання.

Заслухавши пояснення Позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Протокол ратифіковано Законом N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ) від 17.07.1997р.) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Так, право володіння означає юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу. Передача власником майна в тимчасове володіння інших осіб, наприклад, на зберігання, не призводить до втрати ним права власності. При цьому майно має вважатися таким, що перебуває у володінні власника, і тоді, коли він фізично ним не панує, наприклад, майно власника в житловому будинку в момент перебування його на роботі, товар належний громадянину підприємцю, розташований в його складському приміщенні, в період перебування його у відрядженні.

Право користування - це юридично закріплена можливість власника щодо господарського, підприємницького, культурно-побутового використання майна та вилучення з нього корисних властивостей власником чи уповноваженими особами.

Право розпорядження - це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо (наприклад, продати, подарувати, передати за заповітом майно). Відповідно до частин 1,2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина 7 статті 319 ЦК України).

Як встановлено Судом, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 09 червня 2008 року (а.с.4), Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 травня 2009 року (а.с.5), Довідки Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 03 грудня2014 року № 00218 (а.с.6) ОСОБА_2 є власником квартири № 10 з коморою № ХІХ (пл. 26,4 кв.м.) по АДРЕСА_1.

Докази, які б спростовували належність Позивачу на праві власності, зокрема,комори № ХІХ (пл. 26,4 кв.м.) в підвалі по АДРЕСА_1, в матеріалах справи відсутні.

Статтею 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності.

Так, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (стаття 386 ЦК України).

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Підставою для подання негаторного позову на підставі статті 391 ЦК України є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Як зазначив Позивач в судовому засіданні, починаючи з лютого 2015 року та станом на час розгляду справи внаслідок неправомірних дій Відповідача ОСОБА_4, який фактично захопив належну Позивачу комору № ХІХ (пл. 26,4 кв.м.) в підвалі по АДРЕСА_1, він, як власник, позбавлений правомочностей володіння та користування даною коморою, оскільки Відповідач не допускає Позивача до його комори.

Враховуючи зазначене, Позивач неодноразово звертався до компетентних органів зі скаргами на такі дії Відповідача, про що є підтвердження в матеріалах справи, однак станом на даний час його права, як власника, продовжують порушуватися.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні 16 липня 2015 рокусамостійно визнав ту обставину, що ним проводяться відповідні зазначені в позовній заяві будівельні роботи та роботи з реконструкції, в тому числі, і в коморі № ХІХ (пл. 26,4 кв.м.) в підвалі по АДРЕСА_1, однак зазначив, що такі роботи проводяться ним на підставі належних дозволів та інших документів.

З метою надання Відповідачу можливості надати відповідні докази в судовому засіданні оголошувалася перерва, однак належних доказів, які б підтверджували правомірність дій Відповідача щодо проведення будівельних робіт та робіт з реконструкціїв коморі № ХІХ (пл. 26,4 кв.м.) в підвалі по АДРЕСА_1, Суду надано не було.

Зокрема, надані ОСОБА_4 в судовому засіданні 29 липня 2015 року документи стосуються приватизованих ним підвальних приміщень, які знаходяться поруч з підвальним приміщенням, яке належить на праві власності ОСОБА_2, однак не підтверджують будь-які права стосовно комори № ХІХ (пл. 26,4 кв.м.) в підвалі по АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2

Крім того, в судовому засіданні Позивач та його представник посилалися на те, що неправомірність дій Відповідача щодо захоплення належної Позивачу на праві власності комори № ХІХ (пл. 26,4 кв.м.) в підвалі по АДРЕСА_1, підтверджено також Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року, якою зобов'язано Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області скасувати реєстрацію Декларації про початок виконання будівельних робіт-реконструкції підвальних приміщень по АДРЕСА_1, поданої замовником ОСОБА_4 від 20.12.2011 № ІФ 0. Станом на час розгляду даної цивільної справи вказана постанова суду не набрала законної сили.

В контексті вищевикладеного Суд звертає також увагу на те, що наявність станом на час розгляду даної цивільної справи чинної Декларації про початок виконання будівельних робіт-реконструкції підвальних приміщень по АДРЕСА_1, поданої замовником ОСОБА_4 від 20.12.2011 № ІФ 0 (оскільки Постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року ще не набрала законної сили) не створює правових наслідків, пов'язаних з позбавленням ОСОБА_2 його права власності на комору № ХІХ (пл. 26,4 кв.м.) в підвалі по АДРЕСА_1, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства України Декларація про початок виконання будівельних робіт-реконструкції не є правовстановлюючим чи правоскасовуючим документом, а є виключно документом, який надає право на виконання будівельних робіт.

Суд також вважає за необхідне зазначити про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту відчуження ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 чи будь-яких інших осіб комори № ХІХ (пл. 26,4 кв.м.) в підвалі по АДРЕСА_1, передання вказаної комори в користування з наданням згоди на її реконструкцію, або існування судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення ОСОБА_2 права власності на комору № ХІХ (пл. 26,4 кв.м.) в підвалі по АДРЕСА_1 тощо.

За таких обставин, враховуючи відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження факту позбавлення Позивача права власності на комору № ХІХ (пл. 26,4 кв.м.) в підвалі по АДРЕСА_1, відсутність доказів законності дій Відповідача щодо переобладнання (будівництва, реконструкції)комори № ХІХ (пл. 26,4 кв.м.) в підвалі по АДРЕСА_1, яка належить на праві власності Позивачу, зважаючи на самостійне визнання Відповідачем факту вчинення дій, на неправомірність вчинення яких Позивач посилається, як на підставу заявлених позовних вимог, Суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 незаконно та без належних правових підстав здійснюються будівельні та реконструкційні роботи в коморі № ХІХ (пл. 26,4 кв.м.) в підвалі по АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2 Внаслідок вчинення Відповідачем зазначених дій порушуються права ОСОБА_2 як законного власника даної комори.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом зобов'язанняОСОБА_4 звільнити комору в підвалі в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 26,4 кв.м. та повернути комору в підвалі власнику - ОСОБА_2; зобов'язанняОСОБА_4 привести у попередньо існуючий стан комору в підвалі в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 26,4 кв.м., а саме забудувати влаштований ним додатковий дверний отвір в боковій стіні комори в підвалі; заборонуОСОБА_4 проводити будь-які дії (будівельні, опоряджувальні роботи, роботи з реконструкції тощо) в належному ОСОБА_2 на праві приватної власності підвальному приміщенні - коморі в підвалі в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 26,4 кв.м; зобов'язанняОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 у здійсненні ним права власності, а саме надати вільний і безперешкодний доступ до його комори в підвалі загальною площею 26,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 15, 316, 317, 319, 383, 386, 387, 391, ЦивільногоКодексуУкраїни, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати ОСОБА_4 звільнити комору в підвалі в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 26,4 кв.м. та повернути комору в підвалі власнику - ОСОБА_2.

3. Зобов'язати ОСОБА_4 привести у попередньо існуючий стан комору в підвалі в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 26,4 кв.м., а саме забудувати влаштований ним додатковий дверний отвір в боковій стіні комори в підвалі.

4. Заборонити ОСОБА_4 проводити будь-які дії (будівельні, опоряджувальні роботи, роботи з реконструкції тощо) в належному ОСОБА_2 на праві приватної власності підвальному приміщенні - коморі в підвалі в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 26,4 кв.м.

5. Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити першкод ОСОБА_2 у здійсненні ним права власності, а саме надати вільний і безперешкодний доступ до його комори в підвалі загальною площею 26,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домбровська Г.В.