Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/4626/15 Головуючий у 1 інстанції: Соболєва І.П.
Провадження № 22-ц/778/5021/15 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Запорізького відділення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання частково недійсними кредитний договір, договір іпотеки, договір поруки, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Запорізького відділення ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання частково недійсними кредитний договір, договір іпотеки, договір поруки.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 09.10.2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 189М/06, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 730 320,00 грн. з кінцевим терміном погашення до 07.10.2011р.

Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором між ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки № 189М/06/ІП від 09.10.2006 р., іпотечний договір № 189М/06/Н від 09.10.2006 р.

В п. 6.2. кредитного договору, в п. 5.2. договору поруки та в п. 5.2. іпотечного договору вказано: «У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходяться за адресою 02002 м. Київ, вул. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеним у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків».

Вважають, що п. 6.2. кредитного договору, п. 5.2. договору поруки та п. 5.2. іпотечного договору включені в договори всупереч приписам діючого законодавства і порушують їх права споживачів на судовий захист з наступних підстав.

Пункти 6.2. кредитного договору, 5.2. договору поруки та 5.2. іпотечного договору обмежують їх право як споживачів на захист прав у судах загальної юрисдикції; змушують вирішувати спірні з банком питання тільки у третейських суддів, яких обрала та утримує Асоціація українських банків, зокрема, ПАТ «Укрсоцбанк», через що судді підконтрольні банкам та зацікавлені у вирішенні спорів виключно на користь банків і навіть всупереч діючому законодавству; дають перевагу банку на отримання позитивного рішення за будь-яких умов.

Також пункти 6.2. кредитного договору, 5.2. договору поруки та 5.2. іпотечного договору порушують приписи ст.ст. 11, 17, 18 Закону України «Про захист прав споживачів", ст. ст. 1, 5, 6, 12 Закону України «Про третейські суди», порушують принцип рівності сторін договору, є нечіткими та двозначними.

На підставі зазначеного просили визнати недійсними п. 6.2. договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 189М/06 від 09.10.2006 p., укладеного між ОСОБА_3 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», п. 5.2. договору поруки № 189М/06/1п від 09.10.2006 р, укладеного між ОСОБА_4 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», п. 5.2. іпотечного договору № 189М/06/1і від 09.10.2006 p., укладеного між ОСОБА_4 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» наступного змісту: «У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходяться за адресою 02002 м. Київ, вул. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеним у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків».

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Запорізького відділення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання частково недійсними кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки суд виходив з того, що третейське застереження не суперечить ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" та статтям 6, 638, 627 ЦК України щодо вільності сторін при укладенні договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 189М/06, за умовами якого ОСОБА_3 отримав грошові кошти у розмірі 730 320,00 грн. з кінцевим терміном погашення до 07.10.2011р. зі сплатою 18% відсотків за користування коштами (а.с.7-10).

Для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором між ОСОБА_4 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» 09.10.2006 року було укладено: договір поруки № 189М/06/ІП та іпотечний договір № 189М/06/1і (а.с.11-15).

За змістом п. 6.2. кредитного договору, п. 5.2. договору поруки та п. 5.2. іпотечного договору: «У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходяться за адресою 02002 м. Київ, вул. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеним у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків».

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України в редакції, чинній на час укладення сторонами спірного договору, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" встановлено, що юридичні або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків передбачених законом. Перелік таких випадків міститься в ст. 6 Закону України "Про третейські суди", редакція якої, чинна на час укладення сторонами спірного договору, не забороняла третейським судам розглядати спору у справах щодо захисту прав споживачів послуг банку. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Встановивши, що при укладенні кредитного договору сторони досягли згоди щодо вирішення спорів, які можливо виникатимуть в процесі його виконання, третейським судом, а також те, що чинним на час укладення договору законодавством не встановлювалося заборони розгляду таких спорів третейським судом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання цієї умови договору недійсною.

Крім того, оскільки відповідно до Закону України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" від 3 лютого 2011 року зараз справи у спорах щодо захисту прав споживачів послуг банку не можуть розглядатися третейськими судами, це не позбавляє позивачів права на звернення за захистом порушеного права до суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що порушення зазначеними пунктами договорів положень ч.1 ст.22, ст.17 Закону України « Про захист прав споживачів», відповідно до яких «захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом», та «встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається», колегія суддів вважає неприйнятним з наступних підстав.

Відповідно до статті 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. На час виникнення спірних правовідносин Закон не містив заборони на укладення третейської угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди", оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду України від 06 червня 2012 року по цивільній справі №6-50цс12.

За змістом ч.2 ст.389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в який прийнято рішення третейського суду не підвідомча третейському суду відповідно до вимог закону.

Довід апеляційної скарги про те, що діючі всупереч п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди» Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» в 2014 році звернулось позовом до третейського судді Мороза О.А. про стягнення коштів за укладеним договором, не заслуговує на увагу з огляду на те, що на вказані обставини позивач не посилався в позовній заяві та вони не були предметом розгляду зазначеної справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: