АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/796/3333/2015 Головуючий у І інстанції - Юзькова О.Л.
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Першої Київської державної нотаріальної контори про припинення дії, яка порушує права, визнання не чинними нотаріальних дій, визнання недійсними договорів дарування,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_9 про усунення від спадкування.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідачка перешкоджає йому отримати спадщину за померлим батьком ОСОБА_6 ОСОБА_9 є сторонньою для померлого особою, яка не перебувала з ним в родинних стосунках. Просив суд визнати незаконними дії ОСОБА_9 щодо вступу у спадщину на майно померлого ОСОБА_7; усунути ОСОБА_9 від спадкування спадкового майна - квартири АДРЕСА_1.

В подальшому у зв'язку із смертю відповідачки ОСОБА_9 і вступу у справу правонаступників, позивач неодноразово збільшував свої вимоги та остаточно просив суд: припинити дію спадкової справи № 386, відкритої у Першій Київській державній нотаріальній конторі стосовно спадкового майна померлого ОСОБА_6- квартири НОМЕР_1, по АДРЕСА_1; визнати нечинними нотаріальні дії щодо відкриття спадкової справи № 386/2013; визнати недійсним договір дарування квартири НОМЕР_1, по АДРЕСА_1; визнати недійсним договір дарування приватного будинку по АДРЕСА_2; припинити дію заяви відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_5, поданих до Першої Київської державної нотаріальної контори стосовно спадкового майна померлого ОСОБА_6 - квартири НОМЕР_1, по АДРЕСА_1; визнати нечинною відмову Першої Київської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва по право на спадщину та поновити йому строк вступу у спадщину на все майно, в тому числі і на приватний будинок по АДРЕСА_2, що належав матері позивача - ОСОБА_8

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1, вказуючи про порушення судом норм процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та постановити ухвалу, якою його позовну заяву залишити без розгляду.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, наведених в ній.

Відповідачка ОСОБА_2, яка також є представником ОСОБА_3 та ОСОБА_5, проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважаючи рішення суду законним.

Відповідачі ОСОБА_4 та представник Першої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у місті Києві, актовий запис № 9759.

Як свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу, ОСОБА_6 з 11 червня 1996 року перебував у шлюбі з ОСОБА_9.

Позивач ОСОБА_1 є рідним сином померлого ОСОБА_6

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 зазначав, що його батькові на день смерті належало на праві приватної власності нерухоме майно у вигляді квартири НОМЕР_1, в будинку АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_2, якими незаконно заволоділи спочатку ОСОБА_9, а після її смерті - відповідачі, а тому він звернувся до суду з даним позовом.

Як видно із матеріалів спадкової справи № 820, після смерті ОСОБА_6 його спадкоємці, а саме: дружина і син звернулись до Першої Київської міської нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини померлого.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла.

Після смерті ОСОБА_9 із заявами про прийняття спадщини звернулись її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та ОСОБА_2 як законний представник ОСОБА_3 у зв'язку із наявністю заповіту померлої, складеного 28.01.2013 р. і посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Столярчуком І.В. (Спадкова справа № 386)

Положеннями ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування за заповітом, як це визначено ст. 1223 ЦК України, мають право особи, визначені у заповіті.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

При цьому до першої черги спадкоємців, згідно до приписів ст. 1261 ЦК України, належать, зокрема, діти спадкодавця.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

ОСОБА_1 посилається на те, що дії відповідачів направлені на заволодіння спадковим майном, а тому необхідно припинити дію заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до Першої Київської державної нотаріальної контори, припинити дію спадкової справи № 386, відкритої у Першій Київській державній нотаріальній конторі стосовно спадкового майна померлого ОСОБА_6; визнати нечинними нотаріальні дії щодо відкриття спадкової справи № 386/2013.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) припинення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання зобов'язання в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення, 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової шкоди); 10) визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналізуючи положення наведених норм матеріального права, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини це - передбачена законом спрямована для прийняття спадщини дія особи, яка вважає себе спадкоємцем, а тому така заява не може бути припиненою; обраний позивачем спосіб захисту у вигляді припинення дії спадкової справи та визнання нечинними нотаріальної дії щодо відкриття спадкової справи не передбачений чинним законодавством України, і не є в розумінні положень ст. 16 ЦК України припиненням дії, яка порушує право.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2014 р., яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення реєстрації у будинку АДРЕСА_2. При розгляді вказаної справи встановлено, що ОСОБА_6 належав на праві власності будинок АДРЕСА_2.

На підставі договору дарування, посвідченого 14-ою Київською державною нотаріальною конторою 15.10.1996 року, ОСОБА_6 подарував вказаний будинок ОСОБА_9, яка в подальшому 18.03.1997 року подарувала будинок ОСОБА_2

Доводи позивача по те, що даний будинок є спадковим майном, оскільки після смерті його матері - ОСОБА_8 право власності на нього перейшло до батька - ОСОБА_7, а тому договір дарування, за яким будинок був подарований ОСОБА_9 своїй доньці ОСОБА_2 має бути визнаний недійсним, не заслуговують на увагу.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки батько позивача задовго до своє смерті подарував спірний будинок ОСОБА_9, це нерухоме майно не входило до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6, а тому права позивача як спадкоємця після смерті батька не порушуються.

ОСОБА_9 розпорядилася будинком на свій розсуд, подарувавши його дочці, підстав для визнання договору дарування ОСОБА_9 зазначеного будинку своїй доньці ОСОБА_2 не вбачається.

Щодо стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири НОМЕР_1, в АДРЕСА_1, то вони також не є доведеними й не підлягають задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 22 березня 2011р., яке є чинним, у справі за позовом ОСОБА_9. до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру було визнано за ОСОБА_9. право власності на Ѕ частину квартири НОМЕР_1, в АДРЕСА_1 як частку у спільному сумісному майні подружжя, а також на ј частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (т.2 а.с. 52-55).

Із довідки Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 08.05.2014 р. видно, що ѕ частини квартири НОМЕР_1, в АДРЕСА_1 зареєстровані за ОСОБА_9 на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.03.2011 р., ј частина зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою 29.05.2001 р. (т.2 а.с. 45).

Доказів, які б свідчили про укладання договору дарування спірної квартири її власниками, позивачем суду не надано, а тому відсутні підстави для визнання такої угоди недійсною.

Є необгрунтованими також і позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання нечинною відмови Першої Київської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва по право на спадщину та щодо поновлення позивачеві строку вступу у спадщину на все майно, в тому числі і на приватний будинок АДРЕСА_2, що належав матері позивача - ОСОБА_8, виходячи з наступного.

Як видно із спадкової справи №6660 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_8 (т.2 а.с. 233-234), позивач ОСОБА_1 12.09.2012 р. подав Першій Київській державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини на приватний будинок по АДРЕСА_2, автомобіль, грошові вклади, що належали на праві власності його матері ОСОБА_8

Листом від 24.09.2012 р. за №7827/02-14 Перша Київська державна нотаріальна контора повідомила позивача про те, що на майно померлої ОСОБА_8, заявлене в заяві, видані свідоцтва на спадщину за законом на ім»я чоловіка померлої ОСОБА_6

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що такий спосіб захисту, як визнання нечинною відмову нотконтори у видачі свідоцтва по право на спадщину не передбачено чинним законодавством України, крім того, Цивільним кодексом України також не передбачено і поновлення строку для вступу у спадщину.

За встановлених обставин, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Посилання ОСОБА_1 та його представника на допущені судом порушення норм процесуального закону не заслуговують на увагу.

Як видно зі справи, вона перебувала у провадженні суду першої інстанції з 27.01.2009 р., безліч разів призначалася до розгляду та відкладалася у зв»язку з неявкою у судове засідання позивача, який зловживав своїми правами.

Ухвалами Шевченківського районного суду м.Києва від 12.09.2009 р., від 21.09.2010 р., від 17.06.2013 р. позов ОСОБА_1 залишався судом без розгляду, проте вказані ухвали суду були скасовані судом апеляційної інстанції, а справу повернуто для подовження розгляду до районного суду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник підтримували в суді свій позов, наполягали на розгляді судового спору по суті.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача ОСОБА_12 був присутнім у судовому засіданні 10.10.2014 р., яке перенесено розглядом на 12.11.2014 р., про що представник позивача повідомлений належним чином (т.2 а.с.204 )

У судове засідання 12.11.2014 р. ні позивач, ні його представник не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили.

За таких обставин, суд обґрунтовано розглянув спір у відсутність позивача на підставі зібраних у справі доказів. Вказане порушення норм процесуального закону не призвело до неправильного вирішення справи, а тому не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції у зв»язку з повторною неявкою в судове засідання позивача мав залишити позов ОСОБА_1 без розгляду є безпідставним, оскільки неявка позивача в судове засідання 12.11.2014 р. не є повторною в розумінні вимог ч.3 ст. 169 та п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: