Справа № 367/6405/15-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

з а о ч н е

29 жовтня 2015 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Оладько С.І.,

при секретарі Костяк В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1,ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ-П» про стягнення заборгованості по заробітній платі,середнього заробітку за час затримки розрахунку,компенсації втрати частини заробітку та моральної шкоди

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулись до суду із позовом,в якому вказали,що вони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 працювали безперервно у Товаристві з обмеженою відповідальністю "УБМ-П" з 2011 року.

ОСОБА_1 працював у відповідача з 04.11.2011 по 01.01.2013 машиністом крана 5-го розряду, ОСОБА_2 працював у відповідача з 30.04.2011 по 23.03.2015 машиністом бетононасосної установки 5-го розряду.

Починаючи з 2012р. відповідач не виплачував їм заробітну плату, посилаючись на фінансові труднощі.

У звязку з невиплатою їм відповідачем заробітної плати, вони вимушені були звільнитися з роботи.

При звільненні відповідач не виплатив їм заборгованість по заробітній платі пославшись на відсутність у нього коштів.

У день звільнення відповідач не надав їм письмові довідки про розмір належних їм при звільненні сум.

Оскільки Відповідач не надав їм відомості про розмір заборгованості по заробітній платі, цей розмір визначається їми самостійно на підставі довідок форми ОК-5 з Пенсійного Фонду України.

Згідно розрахунків, розмір заборгованості відповідача перед позивачами по нарахованій та належній до виплати, але не виплаченій зарплаті складає: ОСОБА_2 - 12 496,36грн., ОСОБА_1 - 9 269,67 грн.

Згідно з розрахунками, які проведено на підставі Порядку № 100, середньоденний заробіток позивачів становить: ОСОБА_1 - 183,20грн., ОСОБА_2 - 157,67грн.

Відповідно до приписів ст.117 КЗпП України, відповідач повинен сплатити їм середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні починаючи з наступного робочого дня за днем звільнення (ОСОБА_1 - з 02.01.2013р.. ОСОБА_2 - з 24.03.2015р.) по день ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості по зарплаті або день погашення заборгованості .

Крім того,позивачі зазначили,що відповідач не виплатив їм заборгованість по заробітній платі, яка мала бути сплачена в день звільнення, а саме - ОСОБА_1 в січні 2013р. та ОСОБА_2 в березні 2015р.

Сума компенсації за невиплачену заборгованість по заробітній платі розраховується за формулою: приріст індексу споживчих цін помножений на суму невиплаченого доходу поділений на 100.

Сума компенсації становить : 74,45 х 9 269,67 / 100 = 6 901,27 грн.

Таким чином, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення компенсація за період з січня 2013р. по серпень 2015р. у розмірі 6 901,27 грн. а на користь ОСОБА_2 підлягає до стягнення компенсація за період з березня 2015р. по серпень 2015р. у розмірі 1 974,42 грн.

Крім того ,позивачі зазначили,що поскільки заробіток у відповідача на час перебування у трудових відносинах з ним був єдиним джерелом доходів для їх і відповідач протягом значного періоду не виплачував їм заробітну плату, то ця обставина призвела до їхніх моральних страждань, які були викликані переживаннями стосовно неможливості прогодувати себе та свої сімї, напруженими стосунками в сім'ях, які виникли з підстав їхньої неспроможності забезпечити їх матеріально, що вимагало від них вжиття додаткових заходів та зусиль для організації свого життя, зокрема, вони були вимушені позичати гроші у родичів, друзів та сторонніх осіб, що для них є украй принизливим. Ненадання винагороди за виконану роботу спричиняло негативний морально-психологічний влив на них; ця обставина фактично позбавляла їх та їхні сімї засобів до існування, не дозволяла забезпечувати елементарні людські потреби . Наявність негативних наслідків у вигляді моральних страждань та їх причинного звязку з бездіяльністю відповідача по невиплаті зарплати за такого є безсумнівним та очевидним. Крім того, вони вимушені звернутися до суду з метою захисту порушених відповідачем прав, що також пов'язано для них з душевними переживаннями та моральним напруженням.

Моральну шкоду позивачі оцінюють в 20 000,00грн. для кожного.

Позивачі просять стягнути з ТОВ «УБМ-П» на нашу користь заборгованість по заробітній платі, а саме:

- ОСОБА_1 - 9 269,67грн. .

- ОСОБА_2 - 12 496,36грн. .

Стягнути з ТОВ «УБМ-П» на їхню користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, а саме:

-ОСОБА_1 - за період з 03.01.2013р. по день ухвалення судового рішення, виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 183.20грн.:

-ОСОБА_2 - за період з 24.03.2015р. по день ухвалення судового рішення, виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 157.67грн.

Стягнути з ТОВ "УБМ-П" на їхню користь компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, а саме:

-ОСОБА_1 - 6 901,27грн. .

-ОСОБА_2 - 1 974,42грн. .

Стягнути з ТОВ «УБМ-П» на їхню користь по 20 000,00грн. кожному у якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної не виплатою належних їм при звільненні сум.

Позивачі у судове засідання не з»явились,до суду надійшла заява,згідно якої позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з»явився,про розгляд справи відповідач повідомлявся відповідно до вимог ст.. 74 ЦПК України,у зв»язку з чим суд відповідно до ст.. 224 ЦПК України проголосив по справі заочне рішення суду на підставі наявних у справі доказів.

Суд ,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.3 ЦПК України Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК УкраїниКожна сторона зобовязана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини.

У судовому засіданні було встановлено,що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 працювали у Товаристві з обмеженою відповідальністю "УБМ-П" з 2011 року.

ОСОБА_1 працював у відповідача з 04.11.2011 по 01.01.2013 машиністом крана 5-го розряду, ОСОБА_2 працював у відповідача з 30.04.2011 по 23.03.2015 машиністом бетононасосної установки 5-го розряду.Наведені обставини справи стверджуються у судовому засіданні копіями трудових книжок (а.с.6,14-15).

Відповідно до ст.. 115 КЗпП України „ Заробітна плата працівникові виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки,встановлені колективним договором,але не рідше двух разів на місяць через проміжок часу,що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями).

Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Згідно п.п. 2, 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини ротових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати ротових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток врахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після гримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам грати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги.

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам.

Ставлячи питання про стягнення із відповідача належних при звільненні сум,середнього заробітку за час затримки розрахунку,компенсації втрати частини доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати,позивачі не надали до суду доказів тих обставин,що при звільненні їм не були виплачені всі суми, що належали до виплати ,не надали до суду доказів тих обставин у якому розмірі на час розгляду даної справи існує заборгованість по заробітній платі та іншим виплатам у відповідача перед позивачами.До позовної зави позивачами додано довідки форми ОК-5 (а.с.7,13).Однак,при вирішенні спору по суті суд не може прийняти до уваги дані довідки,поскільки вони належним чином не завірені,позивачі у судові засідання не з»явилися та не надали до суду їх оригінали.Крім того, даними ксерокопіями не доводиться факт існування заборгованості по заробітній платі та іншим виплатам на час звільнення позивачів із роботи по час розгляду даної справи.Будь-яких інших доказів позивачі по справі не надали.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України Кожна сторона зобовязана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Враховуючи викладене,суд відмовляє позивачам у вимогах про стягнення із відповідача належних при звільненні сум,середнього заробітку за час затримки розрахунку,компенсації втрати частини доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати.

Позивачі просять стягнути із відповідача на їх користь моральну шкоду по 20 000гр.кожному .Дані вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України «Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі,якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя».

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум. тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивачі не надали до суду доказів тих обставин,що відповідачем по справі було порушено права позивачів і що даним порушенням законних прав позивачів призвело до моральних страждань,втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагало від позивачів додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи,що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ст. 197 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

На підставі ст. 116,117,237-1 КЗпП України ,керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 213-218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

ОСОБА_1,ОСОБА_2 у позові відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом,що його ухвалив,за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію рішення суду направити сторонам по справі для відома.

Суддя: ОСОБА_3