Справа № 367/4785/14-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Пархоменко О.В.

з участю секретарів Проценко Є.О., Григорян Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог - Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання договору купівлі-продажу будинку удаваною угодою, доповнюючою позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, КП КОР "Бучанське БТІ "Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що вона з 14.02.1980 року знаходилась в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7. Батьки її чоловіка ОСОБА_8 та ОСОБА_9, знаходячись в зареєстрованому шлюбі з 1952 року проживали в АДРЕСА_2, який був придбаний ними в шлюбі і являвся їх спільною сумісною власністю. Крім її чоловіка у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був ще один син ОСОБА_10, 1953 року народження.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 являється рідним братом її свекра ОСОБА_8. Сім'я її свекра, відповідач, а потім і її чоловік ОСОБА_8, були священнослужителями, оскільки її свекор та відповідач також народилися та виросли в сім'ї священнослужителів. ЇЇ свекор ОСОБА_8 був служителем в церквах Київської області, а останні роки свого життя в смт. Буча Київської області. Відповідач ОСОБА_2 після навчання, служби в різних церквах та закінчення в 1956 році Ленінградської духовної академії, в 1962 році був пострижений в монахи і тоді ж йому був присвоєний сан архімандрита, а з 1964 року по 1967 рік він був єпископом Полтавським та Кременчуцьким. Оскільки відповідач ОСОБА_2 був пострижений в 1962 році в монахи і за своїм духовним саном не міг мати своєї сім'ї, а її свекор ОСОБА_8 мав 2-х синів, то між відповідачем та її свекром була домовленість, що після закінчення відповідачем служби в церкві і відходу його на спокій (пенсію), він буде проживати із сім'єю її свекра та його дітей. Саме з врахуванням добрих сімейних відносин та такої домовленості її свекра з відповідачем, її чоловік отримав ім'я "Ігор" в честь свого дядька, відповідача по справі.

Вказує, що з врахуванням того, що її свекор мав 2-х синів та домовленості з відповідачем, що він буде проживати з сім'єю свекра чи сім'єю його синів, її свекор для забезпечення житлом своїх синів та онуків, вирішив придбати другий будинок неподалік від будинку де він проживав з дружиною, а саме будинок АДРЕСА_3, який продавала ОСОБА_11 після смерті свого чоловіка. Оскільки багатодітна сім'я сина ОСОБА_8 ОСОБА_2 на той час стояла на черзі для отримання житла в м. Києві, а в той період були обмеження на придбання 2-го будинку чи квартири в одному населеному пункті, між її свекром ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_2 була домовленість, щоб її свекор купляв будинок АДРЕСА_3 на ім."я відповідача з врахуванням домовленості, що на старість він буде проживати з їх сім'єю, а в подальшому він придбаний її свекром ОСОБА_8 будинок переоформить на свекра чи на його сина ОСОБА_12, її чоловіка.

Вказує, що для того, щоб її свекор міг купити будинок АДРЕСА_3 відповідач ОСОБА_2 17.12.1985 року в Ірпінській міській державній нотаріальній конторі оформив довіреність, якою надавав право її свекру ОСОБА_8 придбати названий будинок на умовах і за ціну на його розсуд, заплатити за будинок гроші та виконати всі інші дії, пов'язані з придбанням будинку. Відповідач зразу ж після оформлення 17.12.1985 року довіреності на свого брата ОСОБА_8 поїхав по місцю свого проживання та церковній службі, так як в 1967 році по 1972 рік був переведений з Полтавської області Єпископом Черновицьким та Буковинським, а з 1972 року став Єпископом Смоленським і В'яземським, а з 29.07.1986 року архієпископом Омським і Тюменським, звідки в 2011 році в чині Митрополита став постійно проживати в м. Омську. На підставі довіреності від 17.12.1985 року її свекор ОСОБА_8 18.06.1986 року на ім."я відповідача ОСОБА_2 за власні кошти придбав будинок АДРЕСА_3, зареєстрував його в Ірпінському БТІ Київської області та до кінця свого життя доглядав за ним, утримував і чекав поки відповідач переїде проживати до нього. З часу придбання її свекром ОСОБА_8 будинку на ім."я відповідача ОСОБА_2 він ніколи в ньому не проживав і не ніс витрат по його утриманню та ремонту, він лише будучи заможною людиною, матеріально допомагав її свекру, своєму брату, оскільки він мав багато онуків і в майбутньому планував проживати з їх родиною, а саме з її сім'єю. Більше того, відповідач ОСОБА_2 ніколи не претендував на придбаний на його ім."я її свекром будинок і зажди знав, що він являється власністю його брата ОСОБА_8, а її свекра, так як він сам знайшов для придбання даний будинок, домовлявся за ціну з продавцем даного будинку і сам сплатив кошти за нього, відповідач навіть не знав за яку ціну її свекор придбав даний будинок і саме тому в довіреності було обумовлено, що ОСОБА_8 купляє спірний будинок на умовах і за ціну на його розсуд.

Вказує, що відповідач ОСОБА_2 ніяких коштів на придбання спірного будинку ОСОБА_8 не давав, так як ще до оформлення довіреності та договору купівлі-продажу спірного будинку була домовленість, що даний будинок купляє ОСОБА_8 і що укладений 18.06.1986 року договір купівлі-продажу є удаваною угодою, так як фактичним покупцем даного будинку є ОСОБА_8, її свекор. Крім того, відповідач ОСОБА_2 відповідно до вимоги Монашеського укладу (Статуту) як особа, яка була пострижена в монахи, не має права на придбання нерухомого майна. Між її свекром ОСОБА_8 та відповідачем ще до оформлення договору купівлі-продажу спірного будинку була домовленість, що при першій нагоді відповідач переоформить проданий ОСОБА_8 будинок на ім."я відповідача, на нього чи на її сина ОСОБА_12. Так як відповідач ОСОБА_2 після присвоєння йому духовного сану митрополита дуже рідко приїздив на Україну, а коли приїздив то дуже на короткий строк, то придбаний її свекром будинок так і не був переоформлений на свекра чи на її сина, але не дивлячись на це, її свекор та її сім'я як при житті її чоловіка, так і після його смерті, постійно доглядали за будинком та несли витрати по його утриманню. Після смерті в 1997 році її свекра ОСОБА_8 вона на прохання свекрухи ОСОБА_9 та відповідача із своєю сім"єю вселилась в будинок АДРЕСА_3 і весь час його утримували та доглядали. В 2009 році відповідач ОСОБА_2 приїздив в Україну і сказав, що він збирається приїхати після закінчення церковної служби на спокій до них для спільного проживання з її сім"єю і тоді ж пообіцяв переоформити будинок на неї та підготувати їх для оформлення договору дарування, оскільки свекор та її чоловік померли. Для підготовки документів для переоформлення та для покращення житлових умов їх сім'ї відповідач попросив виконати в будинку ремонтні роботи, так як він як людина похилого віку та з врахуванням його духовного сану звикла жити в комфортних умовах, саме тому в 2009 році вони розпочали проводити в будинку значні ремонтні роботи і виконали їх на велику суму. Але після того як від імені відповідача ОСОБА_13, її дочка, звернулася в суд з позовом про її виселення з будинку та про виселення з будинку сім'ї її сестри ОСОБА_3, вона змушена в судовому порядку ставити питання про визнання договору купівлі-продажу удаваною угодою, оскільки даний будинок був придбаний її свекром ОСОБА_8 Так як її чоловік ОСОБА_7 входить в число спадкоємців 1-ї черги після смерті ОСОБА_8, який фактично і купив спірний будинок, а вона являється спадкоємцем 1-ї черги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого чоловіка ОСОБА_7, то вона має право на звернення в суд з даним позовом.

Також вказує, що оскільки її право на спірний будинок не порушувалось відповідачем до 2013 року, часу звернення його в суд з позовом про її виселення з даного будинку, а до цього відповідач на протязі всього часу, а саме з 18.06.1986 року, часу придбання спірного будинку за удаваною угодою, своїми діями фактично визнавав належність даного будинку його брату ОСОБА_8, то вона не пропустила строк на звернення в суд з таким позовом. Враховуючи, що укладений 18.06.1986 року договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_3 був укладений на ім."я відповідача ОСОБА_2 з метою приховати договір купівлі-продажу даного будинку ОСОБА_8, який купив його за особисті кошти для забезпечення своєї сім'ї та багатодітної сім'ї сина ОСОБА_12 житлом, утримував його та користувався ним, то він повинен бути визнаний удаваною угодою з застосуванням правил, що регулюють фактично укладену угоду і його власником був ОСОБА_8.

Також позивачка подала доповнюючу позовну заяву, в якій вказує, що оскільки з врахуванням її позовних вимог покупцем будинку АДРЕСА_3 повинен бути визнаний її свекор ОСОБА_8, а він ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, то право власності після його смерті повинно перейти в порядку спадкування за законом до його правонаступників, яким був його син ОСОБА_7, її чоловік. Так, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 відкрилася спадщина на придбаний ним будинок АДРЕСА_3. Син спадкодавця ОСОБА_8, ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 529 ЦК України 1963 року відноситься до спадкоємців першої черги і фактично із згоди інших спадкоємців вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті свого батька, оскільки вчиняв дії по його утриманню, поточному ремонті, користувався земельною ділянкою що відповідно до вимог ст. 549 ЦК 1963 року підпадає під ознаки прийняття ним спадщини. В подальшому за вимогою іншого спадкоємця, його матері, він із своєю сім'єю поселився в спадковий будинок і постійно в ньому проживав до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказує, що відповідач ОСОБА_2 також знаючи, що будинок АДРЕСА_3 фактично був придбаний його братом ОСОБА_8 для сім'ї його сина ОСОБА_7, її чоловіка, не тільки не заперечував проти постійного проживання ОСОБА_7 із своєю сім'єю в будинку АДРЕСА_3, але й обіцяв приїхати для його переоформлення спочатку на свого племінника, її чоловіка, а після його смерті на неї, але із-за того, що він приїздив в Україну дуже рідко і на короткий час, то він видав ОСОБА_14 доручення для переоформлення даного будинку на її ім."я, але вона, зловживаючи своїми обов'язками, не займається переоформленням даного будинку на її ім."я, а займається її виселенням. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_7 в АДРЕСА_3 вона відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України 2003 року відноситься до спадкоємців 1-ї черги і своєчасно прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, а тому спірний будинок в порядку спадкування за законом повинен бути визнаний на праві власності за нею. Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_8, а потім і після смерті її чоловіка ОСОБА_7 на спадковий будинок не претендували, а тому ніяких вимог на нього не заявляли.

В зв'язку із викладеними обставинами позивач просила визнати договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_3 між ОСОБА_11 та ОСОБА_2, укладений 18.06.1986 року в Ірпінській міській державній нотаріальній конторі Київської області реєстровий № 1669 удаваною угодою, визнавши, що покупцем даного будинку був ОСОБА_8; встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька ОСОБА_8; визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_7; стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_15 позов підтримала, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_13 та ОСОБА_16 в судовому засіданні позов не визнали, ОСОБА_13 надала суду письмові заперечення, в яких вважала, що позивачем пропущений строк позовної давності та просила у позові відмовити. Представник відповідача ОСОБА_16 в судовому засіданні підтримав пояснення представника відповідача ОСОБА_13, просив у позові відмовити.

Третя особи - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала, просила позов задовольнити.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи в їх відсутності.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків ОСОБА_17, ОСОБА_1, ОСОБА_18, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що 17 грудня 1985 року ОСОБА_2 видав довіреність, посвідчену Плеско О.Ф., державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 3862, якою уповноважив ОСОБА_8, проживаючого в АДРЕСА_2 купити жилий будинок в АДРЕСА_3, на умовах та за ціну на його розсуд, для чого надав йому право робити від його імені заяви, розписуватися за нього, підписати договір купівлі-продажу жилого будинку, заплатити за будинок гроші, а також виконати всі інші дії, пов"язані із даним дорученням.

Встановлено, що 18 червня 1986 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_2 по довіреності, посвідченій Ірпінською держнотконторою від 17.12.1985 року по р. № 3862 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений Плеско О.Ф., державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1669, відповідно до умов якого ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_2 купив жилий будинок в АДРЕСА_3 за 50 000,0 крб., жилий будинок має 58,3 кв.м. жилої площі, зареєстровано земельну ділянку площею 1000 кв.м. Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.09.2013 року, індексний номер 9820680, виданного Реєстраційною служою Бучанського міського управління юстиції Київської області право власності на будинок АДРЕСА_3 зареєстрований за ОСОБА_2.

В судовому засіданні встановлено, що згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання житла сім"ї ОСОБА_1 від 16 серпня 2013 року, складеного депутатом Бучанської міської ради ОСОБА_21, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3, ОСОБА_22, ОСОБА_3, ОСОБА_23 проживають за адресою АДРЕСА_3, ОСОБА_1 - 01.06.1998 року, ОСОБА_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 - з грудня 2009 року, а ОСОБА_23, 2013 року народження - з народження.

25 лютого 2010 року між ОСОБА_1 та директором "МКИ-Инжениринг" ОСОБА_24 був укладений договір № 02/12, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов"язання виконати ремонтно-будівельні роботи в приватному будинку за адресою АДРЕСА_3. Позивач сплачує комінальні послуги по будинку АДРЕСА_3 Згідно Акту № 1 прийому-передачі виконаних робіт від 27 грудня 2010 року згідно Договору № 02/12 від 25 лютого 2010 року за адресою АДРЕСА_3, Акту № 2 від 07 грудня 2011 року Акту № 3 від 02 серпня 2012 року у данному будинку були виконані ремонтні роботи на загальну суму 248 609,0 гривень.

Встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 серпня 2013 року у справі № 367/3278/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності у позові відмовлено повністю. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 серпня 2013 року залишено без змін.

Встановлено, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, за життя 08 травня 1997 року ОСОБА_8 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право заповідав своїй дружині ОСОБА_9, яка у встановлений законом строк звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 до Ірпінської державної нотаріальної контори та 21 вересня 1998 року отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок по АДРЕСА_2, на автомобіль марки "ГАЗ-24-10, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та на грошові вклади, що знаходяться в державній ощадній касі № 3715 м. Київ на відповідних рахунках.

Також в судовому засіданні встановлено, що 26 квітня 2004 року помер ОСОБА_7, за життя ОСОБА_7 заповіту не залишив; спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є його дружина ОСОБА_1 та діти померлого ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_25, ОСОБА_2, ОСОБА_8, які у встановлений законом строк звернулися до Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та 11 січня 2007 року отримали Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на відповідні частини квартири АДРЕСА_1.

Встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2014 року у справі № 367/8021/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, яка є законним представником ОСОБА_26 та ОСОБА_23, ОСОБА_22, третя особа - Орган опіки та піклування Бучанської міської ради Кивїської області про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення та зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, яка є законним представником ОСОБА_26 та ОСОБА_23 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_22, Комісія із захисту прав дитини Бучанської міської ради Київської області про визнання права на користування житловим приміщенням задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, яка є законним представником ОСОБА_26 та ОСОБА_23, ОСОБА_22, третя особа - Орган опіки та піклування Бучанської міської ради Кивїської області про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення, усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 будинком АДРЕСА_3, який йому належить на праві приватної власності шляхом виселення ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_22, ОСОБА_26 та ОСОБА_23 із зазначеного будинку без надання їм іншого жилого приміщення; відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3, яка є законним представником ОСОБА_26 та ОСОБА_23 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_22, Комісія із захисту прав дитини Бучанської міської ради Київської області про визнання права на користування житловим приміщенням. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2014 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_26 та ОСОБА_23 задоволено частково, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2014 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на положення ст. ст. 116, 150 Житлового Кодексу України, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Даним рішенням апеляційного суду, яке набрало законної сили, встановлено, що доводи апелянтів стосовно того, що будинок був фактично придбаний не ОСОБА_2, а його братом ОСОБА_8 (свекром відповідачки ОСОБА_1.) спростовуються копією договору купівлі-продажу від 18 червня 1986 року, з якого вбачаєтсья, що ОСОБА_8, укладаючи договір, діяв від імені ОСОБА_2 за довіреністю.

Наведені обставини підтверджуються поясненнями учасників судового процесу, свідків ОСОБА_17, ОСОБА_1, ОСОБА_18, письмовими матеріалами справи.

Так, свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 - його рідна сестра, сторони його близькі родичі, в 1985 році він прийшов з армії і був присутнім при сімейному засіданні, на якому обговорювалось що свекор ОСОБА_27 придбав будинок в АДРЕСА_3 для своєї сім'ї. Так як тоді законодавство не дозволяло мати багато нерухомості, будинок був оформлений на брата свекра його сестри ОСОБА_2 Коли будинок став розвалюватися, то ОСОБА_2 попросив щоб сім'я його сестри переїхала в цей будинок і зробила там ремонт. ОСОБА_2 дав добро на це, сказав, що це все їхнє. Сестра вийшла заміж в 1980 році, а з сім'єю її свекра вони познайомились в 1979 році. Пояснив, що він був присутнім при розмові, коли ОСОБА_8 казав про те, що вони купляють цей будинок, так як сім'я велика. ОСОБА_8 не міг оформити будинок на себе по законодавству того часу, так як вже мав нерухомість. В будинку ОСОБА_2 не проживав, там були його речі та його охороняв якійсь чоловік; гроші за будинок платив ОСОБА_8, про це він говорив в його присутності. ОСОБА_2 говорив, щоб сім'я ОСОБА_8 заселялась та жила там, ОСОБА_9 їздила в Сибір до ОСОБА_2 і він дав добро на це, так як будинок може прийти в негідність. Після смерті ОСОБА_8 була домовленість з ОСОБА_2, про це йому казала дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_9. ОСОБА_2 казав, що він приїде і все переоформить на нього. Пояснив, що підтвердити хто давав гроші на будинок він не може, йому це відомо зі слів родичів.

Будучи допитана в судовому засіданні як свідок позивач ОСОБА_1 пояснила, що вона вийшла заміж в 1980 році за ОСОБА_7, жила в АДРЕСА_2 з його сім'єю. ЇЇ свекор ОСОБА_8 вирішив розширити житлову площу, так як сім"я збільшилась. В 1985 році її свекор зі своїм братом ОСОБА_2 домовились про купівлію будинку в м. Буча і вони домовились про те, що будинок буде оформлений на ОСОБА_2, але в результаті буде належати ОСОБА_7, так як ОСОБА_8 не міг в той час оформити будинок на себе. Після цього в 1986 році майно ОСОБА_2 із Смоленська було перевезено в м. Бучу. ОСОБА_8 сам вибирав будинок, за свої кошти купляв цей будинок. Пройшов час і ОСОБА_8 почав хворіти і вони в 1990 році отримали квартиру в м. Києві і ОСОБА_8 запропонував їм переїхати в цей будинок, т. я. у них було вже п'ятеро дітей. ОСОБА_2 з ними листувався, був всім задоволений, коли приїздив в АДРЕСА_3, то говорив ОСОБА_7, що це все буде йому. В 2004 році її чоловік ОСОБА_7 помер. Вони з ОСОБА_2 листувалися, в 2009 році він був в АДРЕСА_3 та говорив, що т. я. будинок в поганому стані, то робіть усе, що треба, а він потім приїде на покій. Від продажу її квартири вона зробила в будинку ремонт і про це сказала ОСОБА_2 В 2012 році ОСОБА_2 приїхав знову в цей будинок, він вийшов на пенсію, але залишився проживати в м. Омську. Коли він приїхав, то сказав, що приїде на покій та був усім задоволений. З ним було три чоловіки, які його супроводжували, але вони торопили ОСОБА_2, казали, щоб надали документи на будинок, ОСОБА_2 забрав у неї правовстановлюючі документи на будинок і вони всі пішли. Потім по телефону їй люди сказали, що ОСОБА_2 іде на покій і щоб вони виселялись. На її думку, по чиїм-то підказкам ОСОБА_2 це казав, потім почалися позови до суду про виселення. Будинок в АДРЕСА_3 купляв ОСОБА_8, ОСОБА_2 не залишав гроші на покупку будинку, ОСОБА_2 не присилав гроші ОСОБА_8 Пояснила, що ОСОБА_2 проживав у цьому будинку приблизно два тижні у 1996 році та на нетривалий час приїздив у відпустку. ОСОБА_8 купляв цей будинок для ОСОБА_7, її чоловіка, в будинку вона з сім'єю проживає з червня 1998 року і ОСОБА_2 про це знав. Після 2012 року він особисто їй казав, що будинок піде на продажу і з цього року стали порушуватися її права. Підтвердити те, що ОСОБА_8 давав гроші на будинок вона може тільки словами.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона знає, що будинок по АДРЕСА_3 був придбаний ОСОБА_8 у 1986 році на ім."я його брата ОСОБА_2 У ОСОБА_8 вже була власність і в той час не можна було мати у власності ще будинок. Цей будинок був придбаний для меншого сина ОСОБА_12, а потім будинок не стали на нього переоформлювати, т. я. у ОСОБА_2 появилась можливість отримати квартиру в Києві як багатодітна родина. У ОСОБА_2 діти вже повиростали, живуть окремо, у спірному будинку живуть вдова ОСОБА_2 - ОСОБА_1 з меншою дочкою. Пояснила, що вона знала ОСОБА_8 особисто та його дружину ОСОБА_9, ОСОБА_8 вона теж знала. Про те, що ОСОБА_8 купляв цей будинок відомо особо від нього. ОСОБА_2 вона не знає, він ніколи у спірному будинку не проживав. За цим будинком доглядали ОСОБА_8 та його дружина, потім там поселився ОСОБА_8, а зараз за будинком доглядає дочка ОСОБА_8. Пояснила, що вони з ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також з ОСОБА_8 дружили; ОСОБА_8 їй говорив, що за будинок платив він, тільки оформили його на ОСОБА_2, а потім планували переоформити на ОСОБА_8. За яку суму він купив будинок вона не пам'ятає, це їй відомо зі слів ОСОБА_8. ОСОБА_12 поселили в будинок ОСОБА_8 та його дружина. Їй відомо, що ОСОБА_2 склав доручення на ім."я ОСОБА_8 придбати будинок, але це лише була формальність. Пояснила, що ОСОБА_2 мав намір проживати в спірному будинку коло родичів після виходу на пенсію.

У відповідності до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

У відповідності до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В судовому засіданні встановлено, що 18 червня 1986 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_2 по довіреності, посвідченій Ірпінською держнотконторою від 17.12.1985 року по р. № 3862 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений Плеско О.Ф., державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1669, відповідно до умов якого ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_2 купив жилий будинок в АДРЕСА_3 за 50 000,0 крб., жилий будинок має 58,3 кв.м. жилої площі, зареєстровано земельну ділянку площею 1000 кв.м. Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстарцію права власності від 23.09.2013 року, індексний номер 9820680, виданного Реєстраційною служою Бучанського міського управління юстиції Київської області право власності на будинок АДРЕСА_3 зареєстрований за ОСОБА_2.

Враховуючи вищевикладене та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні не знайшли свого беззаперечного підтвердження доводи позивача про те, що договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_3 від 18 червня 1986 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_2 по довіреності, посвідченій Ірпінською держнотконторою від 17.12.1985 року по р. № 3862 був укладений на ім"я відповідача з метою приховати договір купівлі-продажу данного будинку ОСОБА_8 за його особисті кошти, а тому відсутні підстави для визнання данного договору купівлі-продажу удаваною угодою та для задоволення даних позовних вимог.

Крім того, на думку суду, згода відповідача ОСОБА_2 на проживання в спірному будинку сім"ї позивача та проведення в ньому ремонтних робіт не свідчить про те, що відповідач мав намір переоформити даний будинок на чоловіка позивача ОСОБА_7 або на членів його сім"ї.

За таких обставин, суд вважає, що оскільки спірний будинок АДРЕСА_3 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу , підстави для визнання цього договору купівлі-продажу удаваною угодою відсутні, а тому даний будинок не входить до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Таким чином, відсутні передбачені законом підстави для встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька ОСОБА_8 у вигляді будинку АДРЕСА_3 та визнання за позивачем права власності на даний будинок в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_7.

Таким чином суд відмовляє позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі ст. ст. 41, ч.2 ст. 58, 59, 79, 524-527, 529, 549 ЦК України в редакції 1963 року, ст. ст. 15, 16, 256, 264, 1216-1224, 1261, 1268-1270, 1276 ЦК України, керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218, 256 ЦПК України суд:

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог - Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання договору купівлі-продажу будинку удаваною угодою, доповнюючій позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, КП КОР "Бучанське БТІ "Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом залишити без задоволення.

Копію рішення направити сторонам для відома.

Повне рішення буде виготовлене протягом п'яти днів з дня закінчення розгляду справи 02.11.2015 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Пархоменко