АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/1050/2015 Головуючий в І інстанції: Максимович І.В.
Категорія: 27 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року квітня місяця 07 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Шуліки Аліни Володимирівни, діючої в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 11 лютого 2015 року у справі за позовом Сафіра Федора Олеговича, діючого в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

22 січня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідача кредитної заборгованості в розмірі 30824,53грн., зазначивши, що за укладеним 25.07.2005 року договором банк надав відповідачу кредит в сумі 3000грн. під 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїх зобов'язань за договором не виконує. 22.05.2012 року було ухвалено судове рішення про стягнення з нього на користь банку заборгованості за вказаним кредитом в розмірі 13709,66грн. Станом на 19.11.2014 року відповідач має заборгованість на суму 44534,19грн., що складається з: заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 7694,88грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань в розмірі 36809,31грн.; комісії за користування кредитом в сумі 30грн. За вирахуванням стягнутої за іншим судовим рішенням сума заборгованості складатиме 30824,53грн. (44534,19грн. - 13709,66грн.). Посилаючись на ст.ст.526, 527, 530, 1054 ЦК України, просив задовольнити позов.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 11 лютого 2015 року в задоволені позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник банку просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, пославшись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказала, що суд помилково застосував позовну давність, оскільки за умовами надання споживчого кредиту позовна давність встановлена у 5 років, судове рішення про стягнення заборгованості від 22.05.2012 року набрало законної сили 05.06.2012 року, а з даним позовом банк звернувся 31.12.2014 року. Вважає, що оскільки отримані відповідачем кошти банку не повернуті, то кредитний договір не є припиненим чи розірваним, а невиконане судове рішення не припиняє зобов'язальних правовідносин між сторонами договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошових зобов'язань.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

25.07.2005 року ОСОБА_4 та ЗАТ ?Приватбанк? (після зміни найменування -ПАТ ?Приватбанк?) уклали кредитний договір, за яким банк надав позичальнику готівкою через касу на строк до 25.07.2006 року у вигляді строкового кредиту грошові кошти в сумі 3000,00грн. на ремонт будинку під 2,50% відсотків на місяць. Кредит надавався в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків і комісії в обумовлених договором строки (п.1.1, 1.2) (а.с.8-9).

Умовами вказаного кредитного договору визначено права та обов'язки сторін, порядок та строки погашення кредиту й сплати інших платежів, відповідальність сторін.

Так, сторони погодили, що погашення кредиту здійснюється шляхом сплати позивальником щомісячного платежу у сумі 323,08грн.

Також, відповідно п.п.2.2.2, 3.1 договору Відповідач зобов'язався сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.1.1., 3.1, 3.2 договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту (п.2.2.2). За користування кредитом позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.1.1 даного договору. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту він сплачує банку відсотки у розмірі 8,33% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за Кредитом (п.3.1) (а.с.9).

Пунктом 4.1 договору передбачена відповідальність позичальника за порушення зобов'язань, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 договору, а саме сплата пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 1.1.1. передбачена сплата комісії в розмірі 1% від суми кредиту щомісяця в період сплати плюс сума, яка розрахована відповідно до п.3.10 договору.

За пунктом же 3.10. у випадку надання банку для погашення заборгованості за кредитом коштів в сумі, більшої зазначеної в Додатку до Договору, комісія нараховується як сума, рівна 0,00% від різниці між сумою коштів, фактично спрямованих у поточному періоді сплати на погашення термінової заборгованості за кредитом (по основному боргу) і плановим розміром погашення основного боргу по кредиту в цьому періоді сплати згідно Додатка 1.

За наданим Банком розрахунком заборгованості відповідач має загальну заборгованість перед банком, розраховану з 25.07.2005 року за станом на 19.11.2014 року в сумі 44534,19грн., що складається з: заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 7694,88грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань в розмірі 36809,31грн.; комісії за користування кредитом в сумі 30грн. Різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом складає 30824,53грн. (а.с.7).

Однак, рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 22.05.2012 року, яке набрало законної сили 05.06.2012 року, у справі за позовом банку до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості позов банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість у розмірі 13709,66грн. за кредитним договором від 25.07.2005 року. В іншій частині позовних вимог було відмовлено (а.с.5-6).

Зазначене рішення суду не виконане, як вказав позивач.

З даного судового рішення вбачається, що судом було стягнуто тіло кредиту в сумі 2076,35грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 11603,31грн. та 30грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, а всього 13709,66грн. Даним судовим рішенням відмовлено банку в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на його користь пені в сумі 17440,18грн.

Розмір суми, що підлягає стягненню, розрахований позивачем, виходячи із вказаного вище розрахунку з відрахуванням 13709,66грн., стягнутих за вказаним вище судовим рішенням.

Отже, підстави цього позову та позову в зазначеній іншій справі є різними.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках в сумі 7694,88грн., заборгованості по комісії в сумі 30,00грн. та пені в сумі 36809,31грн., суд виходив із закінчення 05.06.2012 року позовної давності щодо стягнення пені в силу п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки до нього суд дійшов при неповному з'ясуванні обставин справи та порушивши норми матеріального і процесуального права, що згідно з п.п.1 та 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору не передбачено. Сторони визначили строк дії кредитного договору до 25.07.2006 року включно. Крім того, судовим рішенням від 22 травня 2012 року кредитна заборгованість стягнута. Отже, договірні правовідносини між сторонами припинились.

На думку колегії суддів не є правомірним та обґрунтованим висновок суду про відмову через закінчення позовної давності в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках, заборгованості по комісії та пені, які нараховані після ухвалення вказаного вище попереднього рішення суду від 22.05.2012 року. При цьому колегія суддів враховує, що проценти та пеня не нараховуються після закінчення строку дії договору, що комісія сплачується щомісяця в період сплати платежів, а тому також не нараховується після закінчення договору.

Відтак, в позові слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до п.17 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин": зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601, 604-609 ЦК (абзац 1); наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК (абз.2).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду на підставі п.п.1 та 4 ч.1 ст.309 ЦПК України як незаконне та необґрунтоване слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову за необґрунтованістю. При цьому колегія суддів враховує, що позивачем в позовній заяві інші позовні вимоги, крім зазначених, не заявлялись.

Доводи апеляційної скарги у відповідній частині зазначених висновків не спростовують. Посилання заявника на непорушення банком позовної давності не впливає на правильність прийнятого рішення, оскільки, як зазначено вище, нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору не передбачено. Посилання на невиконання судового рішення про стягнення заборгованості та на існування відповідальності боржника перед банком не є підставою для задоволення позовних вимог у цій справі. Посилання ж на те, що між сторонами існують договірні правовідносини, спростовується дослідженими по справі обставинами справи.

Керуючись ст.ст.303, 307, п.п.1 та 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, ч.1 ст.1054 ЦК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни, діючої в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", задовольнити частково.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 11 лютого 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В позові Сафіра Федора Олеговича, діючого в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити за необґрунтованістю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

судді: