Ухвала

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Камінь-Каширського району Волинської області в інтересах держави в особі управління екології та природних ресурсів Волинської обласної державної адміністрації до Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області, ОСОБА_3, треті особи: Державна інспекція сільського господарства у Волинській області, Добренська сільська рада Камінь-Каширського району Волинської області, про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсними договорів оренди землі та зобов'язання повернути земельні ділянки, за касаційною скаргою заступника прокурора Волинської області на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року прокурор Камінь-Каширського району Волинської області звернувся до суду в інтересах держави в особі управління екології та природних ресурсів Волинської обласної державної адміністрації з позовом до Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсними договорів оренди землі та зобов'язання повернути земельні ділянки.

Позивач посилався на те, що розпорядженнями голови Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області від 08 серпня 2006 року № 211 та від 24 грудня 2007 року № 382 відповідно надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду, погоджено даний проект та вирішено передати відповідачу в довгострокову оренду земельну ділянку загальною площею 97 га, в тому числі під озером «Сірче» - 94 га та прибережною смугою - 3 га, для риборозведення, вилову риби та рекреаційних потреб в межах Добренської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області за межами населеного пункту на території ландшафтного заказника «Сірче» Камінь-Каширського району Волинської області. На підставі даних розпоряджень між райдержадміністрацією та ОСОБА_3 були укладені договори оренди земельних ділянок: площею 3 га (прибережна смуга озера «Сірче») для рекреаційних потреб від 10 серпня 2008 року; площею 94 га (землі водного фонду озеро «Сірче») для риборозведення від 29 липня 2009 року та проведено їх реєстрацію в Державному реєстрі земель. Посилаючись на те, що зазначені розпорядження та укладені на їх підставі договори оренди земельних ділянок не відповідають вимогам статей 19, 43, 44, 45, 122, 149, 150 ЗК України (чинних на момент виникнення спірних правовідносин), статтям 4-6, 11, 15, 17, 19 Закону України «Про оренду землі», статтям 3, 4, 7, 8, 11 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», прокурор просив позов задовольнити.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 01 липня 2015 року, у задоволенні позову прокурора Камінь-Каширського району Волинської області відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

У касаційній скарзі заступник прокурора Волинської області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 08 серпня 2006 року розпорядженням голови Камінь-Каширської районної державної адміністрації № 211 ОСОБА_3 надана згода на розробку проекту відведення земельної ділянки водного об'єкта місцевого значення озера «Сірче» у довгострокову оренду терміном на 49 років загальною площею 97 га, в тому числі під водним плесом - 94 га, прибережною смугою 3 га для риборозведення, вилову риби та рекреаційного призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Добренської сільської ради.

24 грудня 2007 року затверджено проект щодо відведення земельної ділянки водного фонду озера «Сірче» площею 97 га громадянину ОСОБА_3 для риборозведення, вилову риби та рекреаційних потреб із земель водного фонду в межах Добренської сільської ради за межами населеного пункту на території Камінь-Каширського району, надано ОСОБА_3 в довгострокову оренду терміном на 49 років земельну ділянку загальною площею 97 га, в тому числі під озером «Сірче» 94 га, прибережною смугою 3 га, з них сіножаті площею 1,9486 га, чагарник площею 1,0514 га для риборозведення, вилову риби та рекреаційних потреб в межах Добренської сільської ради за межами населеного пункту на території ландшафтного заказника «Сірче» розпорядженням голови Камінь-Каширської районної державної адміністрації № 382.

10 лютого 2008 року між Камінь-Каширською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_3 передано в строкове платне користування земельну ділянку для рекреаційних потреб загальною площею 3 га на 15 років.

29 липня 2009 року між Камінь-Каширською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі, згідно з умовами якого ОСОБА_3 передано в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду озера «Сірче» для риборозведення, загальною площею 94 га на 49 років.

Відповідно до акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 05 лютого 2014 року Державної інспекції сільського господарства у Волинській області встановлено, що при прийнятті зазначених розпоряджень місцевою райдержадміністрацією було допущено перевищення наданих їй повноважень у галузі земельних відносин.

Відмовляючи у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що управління екології та природних ресурсів Волинської обласної державної адміністрації знало про розпорядження Камінь-Каширської районної державної адміністрації від 08 червня 2006 року та могло довідатись про розпорядження від 24 грудня 2007 року та 29 липня 2009 року та про укладені договори. Прокуратура та управління екології та природних ресурсів Волинської обласної державної адміністрації, в інтересах якої пред'явлено позов, довідались та суб'єктивно могли довідатись про порушення права у 2010 році і звернутись до суду з позовом у межах позовної давності.

Проте з таким висновком судів погодитись не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

За змістом ст. 45 ЗК України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Судами встановлено, що спірні земельні ділянки є землями водного фонду, віднесені до особливо цінних земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення та перебували в державній власності до винесення оскаржених розпоряджень і їх передачі відповідачу в оренду.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 268 ЦК України визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється.

Проте зазначений у ст. 268 цього кодексу перелік вимог, на які не поширюється позовна давність, не є вичерпним, у законі може бути передбачені й інші вимоги, на які позовна давність не поширюється. При встановленні цього переліку Цивільний Кодекс виходить зі специфіки певних правовідносин, оскільки предметом захисту тут, як правило, є право, не обмежене в часі. Так, не поширюється давність на вимоги власника або іншого володільця про усунення будь-яких порушень його права, хоча її порушення не були поєднані з позбавленням володіння.

Оскільки названі порушення мають триваючий характер, то постійно відбувається початковий момент перебігу позовної давності з кожним новим порушенням права власника або іншого володільця.

Отже, при вирішенні спору, суд у порушення статей 213-214 ЦПК України не врахував специфіки виниклих правовідносин, оскільки предмет захисту в даних правовідносинах не обмежений у часі, а отже, судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, відмова у задоволенні позову з мотивів пропуску строку позовної давності не відповідає нормам матеріального права, тому в силу ст. 338 ЦПК України це є підставою для скасування ухвалених у справі рішень з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області задовольнити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 01 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана