22-ц/775/1111/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Папаценко П.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Ігнатоля Т.Г., Пономарьової О.М.,

при секретарі Герасимової Г.Є.

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі Уповноваженої особи ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання дій неправомірними, стягнення заборгованості за строковим договором банківського вкладу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про захист прав споживача до ПАТ «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» (далі ОСОБА_3), який в уточненій редакції позовних вимог (а.с. 21) зводиться до наступного: визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у поверненні частини строкового банківського вкладу (депозиту) № 2077093 від 01.12.2014р. з розміщення на вкладі коштів у загальній сумі 10223,35Євро на 9 місяців з датою повернення вкладу 01.09.2015 року, а також належних до вкладу процентів в розмірі 11,5% річних; стягнути з банку заборговану суму банківського вкладу у розмірі 43123,53грн., суму несплачених відсотків - 13979,54грн., три проценти річних від простроченої суми заборгованості і інфляційні втрати, обчислені за весь час прострочення, відшкодувати витрати з оплати правової допомоги у розмірі 2500грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на безрезультатність неодноразових його звернень до відповідача з приводу повернення решти його вкладу, залишеного після сплати йому 16.06.2015 року у відділені ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» в рахунок погашення заборгованості за банківським вкладом 200000грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2015р. у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають істотне значення для справи, недоведення обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи позивача і його представника ОСОБА_4, від якої надійшла заява про вирішення справи у їх відсутність, а також представника відповідача Уповноваженої особи ОСОБА_3 на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 01.12.2014 року між сторонами укладено договір № 2077093 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «ПУ «Перший», за умовами якого позивач розмістив на депозитному рахунку № 2077093 вклад на суму 10223,35Євро, зі строком розміщення - 9 місяців, датою повернення вкладу 01.09.2015 року, з процентною ставкою за депозитом у розмірі 11,5 % річних.

Рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 року № 26, з урахуванням подальшого рішення № 85 від 23.04.2015р., в ПАТ «КБ «НАДРА» з 06.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію до 05.06.2015р.

А за рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_3 від 05.06.2015 року № 113, прийнятим на підставі постанови Правління Національного банку України № 356 від 04.06.2015р., ухвалено про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» з призначенням Уповноваженою особою ОСОБА_3 у ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_6 строком з 05.06.2015р. по 04.06.2016р.

16.06.2015 року у відділені ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» ОСОБА_2 отримав в рахунок погашення заборгованості за банківським вкладом грошові кошти у розмірі 200000грн., еквівалентні 9707,55Євро (курс валюти НБУ на 06.02.2015р.: 1Євро=20,602529грн.), що становить суму граничного розміру відшкодування, гарантованого ОСОБА_3.

27.06.2015 року позивач звернувся із заявою до Уповноваженої особи ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про виплату залишку заборгованості за банківським вкладом.

За даними звіту по депозитному вкладу клієнта ОСОБА_2 залишок коштів складає 990,90Євро.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і врахував виплату позивачеві ОСОБА_3 максимально гарантованої суми 200000грн. На підставі цього суд дійшов висновку про неможливість задоволення позову про стягнення решти вкладу з належними процентами, оскільки на час введення у лютому 2015 року у ПАТ «КБ «Надра» тимчасової адміністрації ще не закінчився строк дії договору банківського вкладу, укладеного із позивачем зі строком до 01.09.2015р.

З такими висновками суду не можна не погодитись з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність " № 2121-III ( в редакції на момент укладення сторонами договору банківського вкладу): вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Як з'ясовано, на момент звернення позивача до банку у червні 2015 року за поверненням грошового вкладу у ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» з 06.02.2015р. була введена тимчасова адміністрація і запроваджена ліквідаційна процедура з метою виведення цього неплатоспроможного банку з ринку, що врегульовано Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012р. із подальшими змінами на час виникнення спірних відносин (далі Закон № 4452-VI), який є спеціальним законом, що регулює виниклі по справі конкретні правовідносини.

Відтак, розв'язуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив пріоритетність Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» по відношенню до інших законодавчих актів України, що субсидіарно регулюють виниклі правовідносини.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, згідно яких під час тимчасової адміністрації не здійснюється зокрема: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку (п. 1 ч. 5); примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку (пп. 2 ч. 5) тощо.

Разом з тим, вказаний Закон містить визначення гарантій вкладників.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ОСОБА_3 гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. ОСОБА_3 відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення ОСОБА_3 банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

За ч. 5 ст. 26 цього Закону відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення ОСОБА_3 банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Як встановлено, відповідачем в особі ОСОБА_3 стосовно позивача виконані вимоги ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що полягає у виплаті ОСОБА_2 200000грн., що укладається в межі суми граничного розміру відшкодування, що гарантується ОСОБА_3, в національній валюті України з перерахуванням валюти вкладу в національну грошову одиницю за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ на день введення тимчасової адміністрації.

У зв'язку із запровадженням ліквідаційної процедури у ПАТ «Комерційний банк «Надра» задоволення вимог кредиторів здійснюється виключно в межах струнко виписаної процедури у розділах V, VII, VIII цього Закону № 4452-VI.

За положеннями ч. 1 ст. 48, ч. 2 ст. 49 Закону № 4452-VI уповноважена особа ОСОБА_3 з дня свого призначення здійснює такі повноваження: складає не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ОСОБА_3 (п. 3 ч.1 ст. 48); визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення (п. 1 ч. 2 ст. 49); складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів (п. 4 ч. 1 ст. 48, п. 3 ч. 2 ст. 49).

За змістом ч. 6 ст. 49 Закону уповноважена особа ОСОБА_3 не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів. У частині 4 цієї норми визначено можливість судового врегулювання спорів щодо акцептування вимог кредиторів.

Зважаючи на законодавче врегулювання черговості задоволення вимог кредиторів відповідача, дотримання чого вимагає Закон № 4452-VI, на даному етапі, при відсутності ознак виникнення спору щодо реєстру акцептованих вимог кредиторів, відсутні юридичні можливості стягнення в судовому порядку на користь позивача решти його вкладу за достроковою вимогою від 27.06.2015р.

Доводи апеляційної скарги щодо заборони обмеження прав клієнта банку щодо розпорядження своїми коштами згідно ст. 1074 ЦК не є спроможними з наступних міркувань.

Так, відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду, або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансування операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Тому не є підставами для скасування оскаржуваного рішення суду посилання представника позивача в апеляційній скарзі на імперативне регулювання виниклого спору суто нормами Цивільного кодексу України, зокрема положеннями ст. 629, 1058, 1060, 1074 цього Кодексу, безвідносно до положень спеціального Закону № 4452-VI, бо така позиція не є юридично досконалою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_2, відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, який не встановив ознак неправомірності в діях відповідача, в чому пересвідчився і суд апеляційної інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем і його представником до суду апеляційної інстанції не представлено.

Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А. Попова

Судді Т.Г. Ігнатоля

ОСОБА_7