Справа № 448/342/15 Головуючий у 1 інстанції: Стецик Я.Є.
Провадження № 22-ц/783/6275/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца&nbsp; Ю.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Крайник Н.П.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника Мостиської районної державної адміністрації Онохової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 07 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - Мостиська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, -

в с т а н о в и л а:

В березні 2015 року ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Мостиська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

На обґрунтування свого позову зазначає, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 12.08.2003 року від якого у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_6, 2007 р.н. та дочка ОСОБА_7, 2014 р.н.

Стверджує, що спільне сімейне життя у неї з відповідачем не склалося, оскільки у них різні характери та погляди на подружнє життя. Несхожість цих поглядів та відсутність взаєморозуміння призвели до втрати почуття любові та довіри один до одного. Зазначає, що примирення та подальше спільне життя між ними як подружжям є неможливим. З жовтня 2014 року проживають окремо та не ведуть спільного господарства.

Крім того, позивач посилається на те, що між нею та відповідачем було досягнуто згоди щодо подальшого місця проживання їхніх дітей, зокрема дочки ОСОБА_6, 2007 року народження, - з відповідачем, а дочки ОСОБА_7, 2014 року народження, - з нею (позивачкою).

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 07 серпня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Судом постановлено розірвати шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_2, зареєстрований 12.08.2003 року у Перемильській сільській раді Горохівського району Волинської області за актовим записом №9. Вирішено питання судових витрат. В задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей судом відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині визначення місця проживання дітей, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення в цій частині постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного і всебічного з'ясування всіх обставин справи. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт зазначає, що судом не взято до уваги, що відповідач позов визнав повністю та просив суд задовольнити позовні вимоги. Крім того, зазначає, що сам факт наявності згоди між сторонами про місце проживання дітей не є підставою для відмови у позові.

Апелянт просить рішення Мостиського районного суду Львівської області від 07 серпня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання дітей скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, про задовольнити ці позовні вимоги (а.с. 66-67).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3, який погодився з апеляційною скаргою, заперечення на скаргу представника районної державної адміністрації Онохової О.В., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення цієї скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, в супереч доводам апелянта, з достатньою повнотою та всебічністю дослідив надані сторонами докази, вірно встановив фактичні обставини справи, спірні правовідносини та правильно застосував матеріальне і процесуальне право при вирішенні даного позову.

Виходячи з меж розгляду справи апеляційним судом, оскаржуване рішення суду переглядається лише в частині відмови судом у задоволенні позову ОСОБА_5 щодо визначення місця проживання дітей.

Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом першої інстанції сторони з 12.08.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі у якому у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_6, 2007 р.н. та дочка ОСОБА_7, 2014 р.н.

Статтями 155, 157 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх батьківських обов'язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.ст.160, 161 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні вказаних позовних вимог суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність фактичних і правових підстав для задоволення позову, оскільки ні позивач ні відповідач не надали суду жодних доводів на обґрунтування факту існування між ними спору щодо визначення місця проживання дітей, який би потребував його вирішення в судовому порядку. Не надано таких доказів і в апеляційній скарзі.

Навпаки, як із змісту позовної заяви ОСОБА_5 так і з пояснень сторін в судовому засіданні в суді першої інстанції вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 досягнуто згоди про те, що донька ОСОБА_6, 2007 р.н., залишається проживати з батьком, відповідачем ОСОБА_2, а малолітня дочка ОСОБА_5, 2014 р.н. - з матір'ю ОСОБА_5

В ході апеляційного розгляду даної справи представник районної державної адміністрації, як представник органу опіки та піклування, Онохова О.В., заперечивши щодо доводів апеляційної скарги, зазначила, що сторони не звертались до органу опіки та піклування Мостиської районної державної адміністрації щодо вирішення спору про місце проживання дитини, органом опіки та піклування не обстежувались умови проживання за адресою кожного з батьків, не досліджувався їх майновий стан та характеризуючі їх документи, а також інші необхідні дані, що не дає можливості зробити висновок про те, чи відповідає визначені батьками місця проживання їхніх дітей інтересам останніх.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази про порушення, невизнання чи оспорювання батьківських прав ОСОБА_5, як і відповідача на визначення місця проживання їх малолітніх дітей, між сторонами існує погодженість з цього питання, яка була досягнута ще до подання цього позову, і спір між сторонами з цього питання фактично відсутній, а тому у суду не було підстав для задоволення цих позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 07 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Крайник Н.П.