У Х В А Л А

4 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи : приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт», Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

встановила:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1 837 грн 44 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди та вирішення питання про розподіл судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 20 502 грн 20 коп. у рахунок відшкодування майнової шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2015 року та залишити в силі рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач 1 квітня 2014 року направив на адресу ПрАТ «СК «Лафорт» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке не було вручено адресату у зв'язку з його вибуттям за вказаною адресою, а отже, підстави для висновку про належне повідомлення страховика про ДТП відсутні. При цьому, відповідач, за наявності даних про вибуття страховика за адресою місцезнаходження, а також даних про можливу ліквідацію страховика, що не заперечувалося в судовому засіданні, з повідомленням про ДТП до МТСБУ не звертався.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 липня 2014 року суд касаційної інстанції виходив з того, що судом апеляційної інстанції не було взято до уваги внесення Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений вже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року суд касаційної інстанції виходив з того, що апеляційним судом не спростовано висновків суду першої інстанції, що стаття 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить прямої вказівки про необхідність обов'язкового звернення з письмовим повідомленням про настання страхового випадку виключно особи, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в цій страховій компанії, а визначає необхідність звернення до страховика, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року суд касаційної інстанції виходив з того, що редакція статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, яка діяла на момент вчинення ДТП, на відміну від теперішньої редакції, не передбачала обов'язкового письмового повідомлення, тобто повідомлення могло бути усним, телефонним тощо. ОСОБА_6 в своєму запереченні зазначає, що він повідомив страховика про факт настання страхового випадку телефоном на кол-центр, що відповідало обов'язку страхувальника на той час.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи : приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт», Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін

А.Г. Ярема