У Х В А Л А

4 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до акціонерного товариства закритого типу аграрно-екологічне об'єднання «Трахтемирів» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою,

встановила:

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14 травня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27 березня 2015 року, ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 травня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2015 року і прийняти нову постанову, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 259, 261, 629 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що позивачем пропущено строки позовної давності, оскільки хоча відповідачем і було порушено права позивача, але з часу коли вона дізналася про порушення її права минуло більше 3-х років строку, визначеного статтею 257 ЦК України, у межах якого ОСОБА_4 могла звернутися до суду з вимогою про захист її цивільного права. Оскільки відповідач не сплачував орендну плату за 2009-2010 роки, тому слід вважати що з цього часу позивачка дізналася про порушене право у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо графіку сплати орендної плати, однак з позовом ОСОБА_4 звернулася лише у 2014 році.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року, суд виходив із того, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише у вересні 2013 року, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до акціонерного товариства закритого типу аграрно-екологічне об'єднання «Трахтемирів» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук