АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/1337/2015 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Ящук Т.І. при секретарях Басюк Ю.В., Слащуку А.С.

за участю представника позивача Заяц К.О.,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційної скаргою Заяц КсеніїОлександрівни, яка на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий», на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи Орган опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, Головне управління державної міграційної служби у Солом'янському районі м. Києва, Житлове управління дочірнього підприємства по експлуатації та ремонту житлового фонду та об'єктів соціально-побутового призначення «Екос», Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та виселення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

31.07.2013 позивач Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Новий» (далі - ПАТ АКБ «Новий») звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним право власності на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 у рахунок погашення кредитної заборгованості в сумі 416455,36 доларів США, зобов'язати Головне управління державної міграційної служби у Солом'янському районі м. Києва зняти відповідачів з реєстрації у квартирі, виселити відповідачів з квартири та стягнути з них судовий збір.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «АКБ «Новий» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та виселення відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.08.2006 між ОСОБА_5 та АКБ «Новий» укладено кредитний договір №99-06-В, відповідно до якого банк надав відповідачу споживчий кредит у розмірі 300000 доларів США на строк до 17.08.2009 зі сплатою 14,5% річних за користування грошовими коштами, а ОСОБА_5 зобов'язався повернути кредит, сплачувати відсотки та комісії в обумовлені договором строки.

18.08.2006 між ОСОБА_5 та АКБ «Новий» укладено договір іпотеки чотирикімнатної квартири №83 загальною площею 130,30мІ за адресою АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві приватної власності.

У зв'язку із невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 1 квітня 2009 року приватним нотаріусом був вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте, 1 квітня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу з тих підстав, що орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації не надав згоду на реалізацію предмета іпотеки через реєстрацію у квартирі неповнолітніх дітей.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору іпотеки були порушені права малолітніх дітей іпотекодавця, які проживали у квартирі, що стала предметом іпотеки, оскільки не було отримано дозволу органу опіки та піклування на укладення договору, а на момент ухвалення судом рішення не отримано згоди органу опіки та піклування на виселення дітей. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі спливом строку позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 6 травня 2014 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16.01.2014 скасовано з підстав неповного з'ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права, ухвалено нове рішення про залишення без задоволення позову ПАТ «АКБ «Новий». При цьому апеляційний суд виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду, оскільки останній платіж відповідачем було внесено 04.08.2008, а позивач звернувся до суду лише 31.07.2013.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2014 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 06.05.2014 скасоване з підстав неправильного застосування ст.257 ЦК України щодо застосування строків позовної давності, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Новому апеляційному розгляду підлягає апеляційна скарга представника позивача Заяц К.О. про скасування рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року та ухвалення нового рішення про задоволення у повному обсязі позовних вимог ПАТ «АКБ «Новий».

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до наявних у матеріалах справи доказів неповнолітні діти відповідачів не були зареєстрованими у спірній квартирі на момент укладення договору іпотеки та не мають прав на предмет іпотеки, а також що суд безпідставно вважав пропущеним строк позовної давності.

В судовому засіданні під час нового апеляційного розгляду представник позивача просила задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу та застосувати Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті».

Перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог і заперечень і які мають значення для справи.

Зокрема, правильно встановлено, що 18 серпня 2006 року між ПАТ «АКБ «Новий» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, на підставі якого позичальник отримав 300000 доларів США строком до 17 серпня 2009 року зі сплатою 14,5% річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 серпня 2006 року між ПАТ «АКБ «Новий» та ОСОБА_5 укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мас виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Унаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором станом на 24 травня 2013 року у ОСОБА_5 утворилася заборгованість, факту наявності якої відповідач не заперечує.

Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Згідно із ч.3 ст.36 Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, якеприрівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 7.1. договору іпотеки від 18 серпня 2006 року сторонами визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перерахованих у цьому пункті способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Оскільки встановлено, що з 05.08.2008 ОСОБА_5 припинив погашення кредитної заборгованості, внаслідок чого виникла його заборгованість перед банком, що не заперечується відповідачем, - позовні вимоги банку як іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки грунтуються на нормах матеріального права.

Щодо висновків суду першої інстанції про порушення прав малолітніх дітей відповідача як іпотекодавця, то такі висновки зроблені судом на неповно з'ясованих обставинах та з порушенням норм закону.

Встановлено, що на момент укладення договору іпотеки 18.08.2006 у спірній квартирі ніхто зареєстрований не був. ОСОБА_5 та його діти ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані у спірній квартирі з 12.06.2009 (т1ас14, т2ас128,145).

Враховуючи наведене та виходячи з положень ст.29 ЦК України, ст.ст.3,6,8 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» про те, що вирішальне значення для визначення місця проживання особи є офіційні дані органу реєстрації місця перебування та місця проживання фізичної особи,а не дані про її фактичне місце проживання (перебування), навіть і підтверджені будь-якими іншими письмовими доказами про це, - доводи ОСОБА_5 та його представника про те, що на момент укладення договору іпотеки неповнолітні діти фактично проживали у спірній квартирі, а тому сторони повинні були отримати дозвіл органу опіки та піклування, не мають правового значення.

Крім того, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10.10.2012 відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні позову, заявленого в інтересах неповнолітніх дітей, про визнання недійсним договору іпотеки з підстав не отримання дозволу органу опіки та піклування на укладення договору. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

За таких обставин суд першої інстанції без законних на те підстав вважав порушеними при укладенні договору іпотеки права неповнолітніх дітей ОСОБА_5

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», згідно із частинами 1, 2 якої у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Отже, при вирішенні питання про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» застосуванню підлягають як положення ст.40 цього закону, так і ст.109 ЖК України, відповідно до ч.2 якої встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на придбане громадянином жиле приміщення за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього приміщення (постанова Верховного Суду України від 18.03.2015 у справі №6-39цс15).

Оскільки предметом іпотеки є квартира, придбана ОСОБА_5 у власність не за рахунок кредиту, а належить йому на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 18 червня 2002 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу Головним управлінням житлового забезпечення від 10.06.2002 №7887-С/КІ, - виселення відповідачів з цієї квартири можливе лише з наданням іншого жилого приміщення. За таких обставин позовні вимоги банку про виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення не грунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог банку в цій частині підлягає залишенню без змін.

Що стосується висновку суду про пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом порушеного права. Застосовуючи положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суд першої інстанції не врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі №6-126цс13 про те, що п.7 ч.11 ст.11 Закону у системному зв'язку з частиною 11 статті 11 цього Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності три роки.

Відповідно до п.1.1 та 1.4 умов кредитного договору ОСОБА_5 зобов'язаний був повернути кредит та проценти за користування ним до 17 серпня 2009 року, а погашення кредиту здійснювати рівними платежами, починаючи з 19 місяця дії кредитного договору. Останній платіж у передбаченому договором порядку відповідачем здійснено 4 серпня 2008 року.

Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії договору.

За таких обставин з 5 серпня 2008 року почався перебіг строку позовної давності для банку за вимогами щодо заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором по черговим платежам.

Разом з тим, 1 квітня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис №2406 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5, для задоволення вимог іпотекодержателя ПАТ «АКБ «Новий» у сумі 339542,25 доларів США (т1ас13).

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Встановлено, що ОСОБА_5 неодноразово у порядку позовного провадження оскаржував виконавчий напис нотаріуса №2406 від 01.04.2009: у липні 2009 року - з підстав ненадання нотаріусу доказів безспірності суми заборгованості (т1ас103-112), у 2010 році - з підстав невизначеності періоду заборгованості (т1ас113). Крім того, у червні 2012 року ОСОБА_6 в порядку позовного провадження просила визнати недійсним договір іпотеки від 18.08.2006 (т1ас115-118). Вказані дії відповідачів свідчать про визнання ними боргу за кредитним договором. Не заперечував наявності такого боргу відповідачів перед позивачем і представник ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційного суду, який просив суд застосувати до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

За таких обставин колегія дійшла висновку, що перебіг позовної давності для позивача у даній справі перерваний на підставі ч.1 ст.264 ЦК України.

Крім того, 1 квітня 2013 року державним виконавцем відділу ДВС Солом'янського районного управління юстиції постановою про повернення виконавчого документу було повернуто стягувачу - ПАТ «АКБ «Новий» виконавчий напис №2406 від 01.04.2009, оскільки Солом'янська РДА не надала дозволу на реалізацію квартири по причині реєстрації в ній двох неповнолітніх дітей (ас18).

Позивач звернувся до суду з даним позовом 31 липня 2013 року.

З огляду на встановлені обставини відсутні передбачені законом підстави вважати, що позивачем пропущено встановлений ст.257 ЦК України строк для звернення до суду з вимогою про захист порушеного цивільного права чи інтересу.

За таких обставин позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру №83 загальною площею 130,30мІ за адресою АДРЕСА_1 підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16.01.2014 в частині відмови у задоволенні вказаних позовних вимог - скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині на підставі ст.309 ЦПК України.

Що стосується заяви представника відповідача про застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до цього Закону протягом його дії не може бути примусово стягнуто нерухоме майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання і у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140мІ для квартири.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині, а також враховуючи положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та наявність передбачених ним підстав для його застосування (спірна квартира виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України ОСОБА_5 за споживчим кредитом, наданим йому 18.08.2006 ПАТ АКБ «Новий» як кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті - доларах США на підставі кредитного договору №99-06-В, використовується відповідачем як місце постійного проживання його родини, і у ОСОБА_5 у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа спірної квартири 130,30мІ, що не перевищує 140мІ), - рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії цього Закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,305.308,309,313.315,316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Заяц Ксенії Олександрівни, яка на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий», задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення наступного змісту.

Звернути стягнення заборгованості за кредитним договором №99-06-В від 18.08.2006, укладеним між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Новий», в сумі 416455,36 доларів США, з яких 300000 доларів США - заборгованість по кредиту, 116455,36 доларів США - заборгованість по відсотках, шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Новий» на предмет іпотеки - квартиру №83 загальною площею 130,30мІ за адресою АДРЕСА_1, що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_5, за вартістю, визначеною на момент набуття права власності банком на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Новий» 3441грн (три тисячі чотириста сорок одну грн) судового збору.

В іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О.Антоненко

Судді А.М.Стрижеус

Т.І.Ящук

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

03110 м. Київ, вулиця Солом'янська, 2-а

Справа №760/16685/13-ц Головуючий у 1 інстанції Зінченко С.В.

Апеляційне провадження №22-ц/796/1337/2015 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

1 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Ящук Т.І. при секретарях Басюк Ю.В., Слащуку А.С.

за участю представника позивача Заяц К.О.,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційної скаргою Заяц КсеніїОлександрівни, яка на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий», на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи Орган опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, Головне управління державної міграційної служби у Солом'янському районі м. Києва, Житлове управління дочірнього підприємства по експлуатації та ремонту житлового фонду та об'єктів соціально-побутового призначення «Екос», Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та виселення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія, керуючись ст.ст.303,305.308,309,313.315,316 ЦПК України,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Заяц Ксенії Олександрівни, яка на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий», задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення наступного змісту.

Звернути стягнення заборгованості за кредитним договором №99-06-В від 18.08.2006, укладеним між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Новий», в сумі 416455,36 доларів США, з яких 300000 доларів США - заборгованість по кредиту, 116455,36 доларів США - заборгованість по відсотках, шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Новий» на предмет іпотеки - квартиру №83 загальною площею 130,30мІ за адресою АДРЕСА_1, що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_5, за вартістю, визначеною на момент набуття права власності банком на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Новий» 3441грн (три тисячі чотириста сорок одну грн) судового збору.

В іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О.Антоненко

Судді А.М.Стрижеус

Т.І.Ящук