Номер провадження: 22-ц/785/1354/15
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Сидоренко І.П.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", третя особа ОСОБА_3 про розірвання договору поруки,

в с т а н о в и л а:

11.02.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про розірвання договору поруки від 19.12.2007 року №ОD30АК01400060/Р1, посилаючись на те, що у період дії договору поруки, відповідач порушив його умови, а саме: не надіслав на адресу поручителя письмову вимогу з вказівкою невиконаного зобов'язання, не ознайомив поручителя з умовами кредитного договору та не попередив про усі зобов'язання і їх розмір. Крім того, позивач зазначав, що усі зобов'язання за кредитним договором виконанні у повному обсязі.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.06.2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави, передбачені ч.2 ст.651 ЦК для розірвання договору поруки.

Такий висновок суду ґрунтується на законі, судом повно і правильно встановлені фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 19.12.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №ОD30АК01400060, відповідно до умов якого йому було надано кредитні кошти в сумі 40331,57 дол. США на строк користування з 19.12.2007 року по 18.12.2012 року включно у вигляді не поновлюваної лінії, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,93 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної винагороди у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля.

В якості забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором, 19.12.2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено договір поруки № ОD30АК01400060/Р1.

За умовами договору ОСОБА_2 поручався перед банком за невиконання зобов'язань ОСОБА_3 по кредитному договору від 19.12.2007 року №ОD30АК01400060 у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків (п.2 договору поруки № ОD30АК01400060/Р1 від 19.12.2007 року).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказів належного виконання зобов'язань матеріали справи не містять.

Відхиляючи доводи про порушення банком умов договору поруки, суд першої інстанції виходив з того, що останньому належить право як пред'явлення вимоги до поручителя, так і звернення до суду із позовом. Такий висновок суду відповідає вимогам п.24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", за яким пред'явленням вимоги до поручителя, а відтак і його повідомленням, є направлення/ вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову.

Як видно з матеріалів справи, таким правом кредитор скористався шляхом звернення до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська (а.с.24-45).

Доводи про те, що в порушення вимог закону справа була розглянута за відсутності поручителя ОСОБА_2, без його належного повідомлення, без надання можливості надати заперечення, не можуть бути поставлені в провину банку, оскільки відповідальність за дотримання процесуального порядку розгляду справи та відповідне рішення покладається на суд, і не може бути підставою для розірвання договору.

На теперішній час зазначене заочне рішення від 12.02.2014 року скасоване і всі доводи та заперечення можуть бути заявлені під час розгляду справи у суді м.Дніпропетровська, в провадженні якого перебуває справа.

Що ж до доводів про те, що у разі повідомлення про існування боргу ОСОБА_2 погасив би борг, то такого права він не був позбавлений з того часу, як дізнався про відповідне рішення суду, тобто 13.12.2012 року (а.с.21), але ним не скористався.

Як сторона, що бере участь у зобов'язанні, приймає на себе обов'язок відповідати поряд із боржником в обсязі відповідальності останнього, ОСОБА_2 зобов'язаний був і не позбавлений можливості контролювати процес виконання зобов'язання, що відповідає загальним принципам виконання зобов'язання, відтак у виниклих відносинах відсутня ознака істотності порушення того, на що він міг розраховувати, укладаючи договір поруки.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлений факт невиконання зобов'язання ОСОБА_2 в повному обсязі, зокрема не з'ясування того, що на його виконання був проданий автомобіль, який перебував у заставі, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки предметом спору є розірвання договору через істотне порушення його умов, а викладені доводи можуть бути аргументом у справі про стягнення боргу в частині обґрунтованості вимог, тому до предмета доказування у цій справі не відносяться. Крім того, ОСОБА_2 не є стороною у договірних відносинах із банком щодо заставного майна - автомобіля марки "Сузуки", відтак не має право оспорення дій його учасників, а всі доводи про неправомірні дії банку в процесі реалізації майна можуть бути оспорені заставодавцем ОСОБА_3 (а.с.15-17).

З матеріалів справи видно, що у провадженні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська перебуває справа за позовом ПАТ "Приватбанк" про стягнення боргу за кредитним договором, в якому ОСОБА_2 бере участь, а тому доводи про правомірність пред'явлених вимог банком підлягають оцінці у цій справі, і не є предметом розгляду під час вирішення спору про розірвання договору поруки.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час укладання договору поруки ОСОБА_2 не був повідомлений про умови кредитного договору, сума кредиту є більшою, ніж передбачено договором поруки, спростовуються договором поруки, п.3 якого визначено, що поручитель із умовами кредитного договору ознайомлений, та п.16 договору про надання кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 40331,57 доларів США (а.с.10), що повністю збігається із п.7.1 кредитного договору (а.с.11-13).

Крім того, відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст.652 ЦК, оскільки це стосується обох сторін договору, тому доводи про неповідомлення про валютні ризики не можуть бути підставою для розірвання договору і у поручителя не має статусу споживача послуг.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.304,п.1ч.1ст.307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: