Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 331/6519/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
Номер провадження 22-ц/778/5735/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» про стягнення безпідставно збережених коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» (далі ТОВ «ВіЕйБі Лізинг») про стягнення безпідставно збережених коштів.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 повернуто позивачу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, розяснено її право на звернення до відповідного суду.

Не погоджуючись з ухвалою судді, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права оскільки судом безпідставно не застосований Закон України «Про захист прав споживачів», норми якого розповсюджуються на дані правовідносини, оскільки позивач є споживачем послуг, які надані їй фінансовою установою ТОВ «ВіЕйБі Лізинг». Так як ОСОБА_3 зареєстрована в Жовтневому районі м. Запоріжжя, в силу ч.5 ст.110 ЦПК України має право на звернення з позовом до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. Просить ухвалу судді скасувати, направити позовну заяву за підсудністю для розгляду по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд виходив з того, що на правовідносини, які виникли між сторонами Закон України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується, тому позов повинен бути поданий за місцезнаходження відповідача м. Київ.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" його дія поширюється на правовідносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У п.2 Постанови №5 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" розяснено, що до правовідносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів" належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

В п.3 вказаної постанови визначено, що вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачем та продавцем (виготівником, виконавцем), про наявність підстав і умов їх виникнення, про права і обов'язки сторін, суд має виходити як із норм Закону і прийнятих згідно з ним актів законодавства, так і з відповідних норм Цивільного кодексу України та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів, обґрунтовуючи його тим, що 28.04.2011 року між нею та відповідачем ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» був укладений договір фінансового лізингу, за умовами якого вона перерахувала на рахунок відповідача авансовий лізинговий платіж на загальну суму 292 050,57 грн. Згодом, у липні 2011 року ОСОБА_3, звернулася до відповідача з проханням укласти додаткову угоду, якою припинити дію договору та повернути їй сплачений аванс. Однак, відповідач не здійснив дій щодо повернення авансу та зарахував його в рахунок погашення штрафу, нарахованого відповідно до п.7.3 Договору. За рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.12.2014 року п.7.3. Договору в частині права відповідача зарахувати аванс в рахунок погашення нарахованого штрафу визнано недійсним, тому з 03.12.2014 року відповідач безпідставно утримує у себе сплачений нею аванс за договором лізингу від 28.04.2011 року, який просить стягнути з відповідача.

Відповідно ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Системний аналіз вказаних норм права дає право вважати, що оскільки до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, а відносини, що виникають із договорів купівлі-продажу регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», тому на відносини, які виникли між сторонами також розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів».

Судом зазначене залишено поза увагою, як і залишено поза увагою те, що позивач, обґрунтовуючи свій позов посилається як на Закон про захист прав споживачів так і на положення ст. 1212 ЦК України щодо збереження майна без достатньої правової підстави, що є взаємовиключним.

Крім того, зазначення в ухвалі судді норм ст. 1054 ЦК України, які регулюють кредитні відносини, немає ніякого відношення до договору лізингу, до якого, як уже зазначалося застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої інстанції порушено порядок, встановлений для його вирішення, а тому в силу п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, ухвала судді підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2015 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: