Справа № 691/974/15-ц
Провадження № 2/691/426/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 жовтня 2015 року Городищенський районний суд Черкаської області
судді Черненка В.О.
за участю секретаря Сидоренко О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку по вул. Карла Маркса, 182 у с. Мліїв, Городищенського району, Черкаської області, в якому зареєстрована його бувша невістка ОСОБА_2 Остання з 2012 року фактично не проживає у вказаному будинку. Реєстрація відповідача у його будинку перешкоджає йому користуватись і розпоряджатись будинком на власний розсуд. Враховуючи викладене, просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням по вул. Карла Маркса, 182 у с. Мліїв, Городищенського району, Черкаської області.
В судовому засіданні представник позивача вимоги останнього підтримала в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце слухання справи була повідомлена завчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про отримання судових повісток. Лист про розгляд справи у її відсутність до суду не надходив.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте до суду надійшла заява, в якій останній просить слухати справу без участі представника, при прийнятті рішення, поклався на розсуд суду.
З огляду на вище викладене, зі згоди представника позивача, керуючись положеннями ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши всі наявні докази у справі в їх сукупності, вважає, що позов достатньо обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку по вул. Карла Маркса, 182 у с. Мліїв, Городищенського району, Черкаської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26387535.
Відповідач ОСОБА_2, яка є бувшою невісткою позивача та зареєстрована у вказаному домоволодінні, в ньому не проживає з 2012 року, що підтверджується довідкою Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області № 1758 від 21.08.2015 року, показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, проте добровільно змінити місце реєстрації не бажає.
Позивач вважає, що це порушує його права як власника будинку, в звязку з чим звернувся до суду.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Хоча в названій статті сервітут, який встановлено членам сім'ї власником житла, не називається особистим, він за своєю сутністю є таким, оскільки це право можуть мати не всі, а лише конкретні особи - члени сім'ї власника житла. З цього виходить, що особи, які не є (тобто вже не вважаються) членами сім'ї, такого сервітуту не мають. Іншими словами, особи мають особистий сервітут, передбачений цією статтею, доки вони мають статус члена сім'ї власника.
Поняття члена сім'ї визначається в сімейному та житловому законодавстві. За ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Стаття 64 ЖК УРСР визначає як членів сім'ї наймача його дружину, його дітей і батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Членами сім'ї, які мають право на користування житлом власника, є лише особи, які відповідають тим ознакам, що містяться в ст. 405 ЦК України та житловому законодавстві.
Права власника будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право користування власника можливо лише з підстав передбачених законом.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР «Про ратифікацію Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Оскільки, відповідач ОСОБА_2 не проживає в спірному жилому приміщенні близько трьох років, підстав для продовження терміну зберігання за нею права користування спірним жилим приміщенням, передбачених ст.71 ЖК УРСР немає, в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних та інших послуг відповідач участі не приймає, що свідчить про втрату нею інтересу до спірного жилого приміщення як до свого місця проживання, тому суд вважає за необхідне захистити права позивача як власника спірного будинку та визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР «Про ратифікацію Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383 ЦК України, ст.ст. 71, 150 ЖК УРСР, ст. ст. 10, 11, 13, 14, 57, 60, 209, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, суд
позов задоволити. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, жительку вул. Пушкіна, 111, с. Мліїв, Городищенського району, Черкаської області, такою, що втратила право користування житловим приміщенням по вул. Карла Маркса, 182 у с. Мліїв, Городищенського району, Черкаської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в загальному порядку до апеляційного суду Черкаської області, через Городищенський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги, в 10-ти денний строк, з дня проголошення рішення. У даному разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач може оскаржити заочне рішення до апеляційного суду Черкаської області, через Городищенський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги, в 10-ти денний строк, з дня проголошення рішення.
Суддя ОСОБА_5