Провадження №22-ц/784/2462/15
Номер провадження 22ц/784/2462/15
Головуючий у 1 інстанції Щербина С.В.
Категорія 27 Доповідач Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: судді Прокопчук Л.М.

Суддів Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.

Із секретарем судового засідання Гавор В.Б., Богуславською О.М.

За участю відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

11 листопада 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів, посилався на те, що 26 червня 2008 року між позивачем, який є правонаступником всіх прав та зобов'язань Відкритого акціонерного товариства «Мета банка», створеного в результаті реорганізації Акціонерного банку «Металург» шляхом перетворення його у відкрите акціонерне товариство, та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 36 А, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит на споживчі цілі - придбання автомобіля в сумі 129150 грн. на строк до 26.06.2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами за ставкою 19,45%. Відповідно до п.1.2 кредитного договору ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання здійснювати погашення частини кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами шляхом внесення на картрахунок № 19 в сумі по 2830,00 грн. щомісяця в період з 1 по 24 число кожного місяця. 26 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 02, за яким останній зобов'язався у разі невиконання ОСОБА_1 зобов'язань за договором погасити борг, в тому числі сплатити відсотки, комісію, суми неустойки та інші платежі за кредитним договором, виходячи з його умов. Поручитель зобов'язаний самостійно слідкувати за виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором. Але зобов'язань за кредитним договором відповідачі не виконали, внаслідок чого станом на 26.09.2014 року утворилась заборгованість в сумі 108343,05 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 72592,88 грн., простроченої заборгованості за відсотками 5857,80 грн., пені 29892,37 грн. Позивач просив загальну суму заборгованості та судові витрати стягнути з боржників солідарно (а.с. 2).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Мета банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 108343,05 грн. Вирішено питання про судові витрати шляхом стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача по 541,72 грн. (а.с. 150).

В апеляційній скарзі на вказане судове рішення відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в частині стягненні пені в розмірі 29892,37 грн. відмовити (а.с. 165-169).

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

Відповідач та його представник в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 належно повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з'явився. Письмових заперечень на апеляційну скаргу від нього не надійшло.

Представник позивача просив апеляційну скаргу розглянути у його відсутність. Від нього надійшли письмові заперечення, в яких просить апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.06.2008 року між АБ «Металург», який є правонаступником всіх прав і зобов'язань ВАТ «Мета банк», створеного в результаті реорганізації АБ «Металург» шляхом перетворення його у відкрите акціонерне товариство, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 36А, згідно умов якого банк надав позичальнику на споживчі цілі - придбання транспортного засобу - кредит в сумі 129150 грн. на термін до 26.06.2015 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами 19,45% річних. Відповідно до п.1.2 кредитного договору ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання здійснювати погашення частини кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами шляхом внесення на картковий рахунок № 9 в сумі 2830 грн. що місяця в період з 1 по 24 число кожного місяця.

Крім того, з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 кредитного договору 26.06.2008 року між АБ «Металург» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 302, за яким ОСОБА_3, у разі невиконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, зобов'язався погасити борг у сумі наданого кредиту, сплатити відсотки за кредитом, комісії, суми неустойки і нанесених збитків та інші платежі. Згідно п. 4 договору поруки ОСОБА_3 зобов'язався самостійно слідкувати за виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором, а Банк вправі, але не зобов'язаний письмово інформувати ОСОБА_3 про невиконання або неналежне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором.

Внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором станом на 26.09.3014 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 108343,05 грн., з яких 72592,88 грн. - заборгованість за кредитом, 5857,80 грн. - заборгованість за відсотками, 29892,37 грн. - пеня.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що зобов'язання сторонами не виконане. Заперечення ОСОБА_1 щодо того, що не зміг сплачувати кредитні кошти із-за закриття відділення банку в м. Миколаєві, суд не прийняв, посилаючись на те, що він не надав доказів того, що позивач відмовився отримувати платежі по сплаті кредитних коштів

Висновки суду відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, обставинам справи.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це не заперечується відповідачем, що внаслідок неналежного виконання зобов'язання станом на 26.09.2014 року утворилася заборгованість за кредитним договором, укладеним між позивачем та ОСОБА_1, поручитель за яким є відповідач ОСОБА_3, на загальну суму 108343,05 грн., з яких - 72592,88 грн. - заборгованість за кредитом, 5857,80 грн. - заборгованість за процентами, 29892,37 грн. - пеня.

У запереченнях на позов ОСОБА_1 посилався на те, що своєчасному поверненню суми позики перешкодили ті обставини, що у жовтні 2013 року відділення банку, в якому він повинен сплачувати щомісячно суми на повернення кредиту, закрилось, інші банки не приймали платежі, тому просив застосувати вимоги ч.1 ст. 614 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідачі не довели, що вжили всі залежні від них заходи щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до наданих позивачем доказів рішення про припинення діяльності відділення банку № 45 з 03.03.2014 року, що розташоване по АДРЕСА_1, було прийнято позивачем у лютому 2014 року, в той час як відповідач перестав сплачувати платежі у грудні 2013 року.

Належних доказів того, що відповідач з метою отримання роз'яснень щодо внесення платежів звертався до банку за адресою, зазначеною в кредитному договорі (а.с. 13-14), він не надав, як і не надав доказів того, що інші банки не приймали у нього платежі.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

За положеннями указаної норми суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність із розміром основного зобов'язання. При цьому зменшення розміру неустойки - це право суду.

Частина 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за власною ініціативою (постанова Верховного Суду України N 6-100цс14 від 3 вересня 2014 року).

Посилаючись в апеляційній скарзі на майновий стан, відповідач не надав довідки про свої доходи та доходи членів своєї сім'ї. Копія пенсійних свідоцтв його батьків містить відомості про розмір призначеної кожному з них пенсії станом на 2003 рік. У судовому засіданні суду першої інстанції відповідачем не порушувалось питання про можливість застосування вимог ч.3 ст. 551 ЦК України та ніякі докази з цього приводу не надавались.

Враховуючи наведені вище обставини - розмір заборгованості та штрафних санкцій, їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України або не застосувати, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для зменшення розміру пені або підстави для звільнення відповідача від її сплати, відсутні.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутня заява відповідачів про застосування позовної давності.

З урахуванням вищевикладеного, положень ст. 308 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Керуючись ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді