Справа № 460/4010/14 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/5912/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
Категорія справи: 34
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Куцик І.Б.,

з участю позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою, позовні вимоги по якій під час судового розгляду збільшив, в якій просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь 2837 грн. 32 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 1937 грн. 35 коп. інфляційних збитків, а також понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовано тим, що 09 лютого 2014 року в 17 год. 15 хв. на КПП "Краковець" сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки "Джип Патріот", реєстраційний номер В09550АК, та рухаючись заднім ходом здійснив зіткнення з належним йому на праві власності автомобілем марки "Мазда", реєстраційний номер НОМЕР_1, спричинивши даному автомобілю технічні пошкодження. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 14.03.2014 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. Так як цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 була застрахована в ПрАТ «УПСК», то він подав до даної страхової компанії заяву-повідомлення про страховий випадок та заяву про страхове відшкодування. За відновлювальний ремонт свого пошкодженого автомобіля, яке проводило ТзОВ «Рейтинг-Сервіс», він оплатив суму 5540 грн. 65 коп, а страхова компанія виплатила страхове відшкодування в розмірі 2703 грн. 33 коп. Решту завданої йому шкоди повинна бути відшкодована винною особою відповідачем ОСОБА_4 в повному обсязі. Так як матеріальна шкода, завдана відповідачем по даний час не відшкодована, то з врахуванням індексу інфляції за період з квітня 2014 року по травень 2015 року розмір інфляційних збитків становить 1937 грн. 35 коп.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_3. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166, ч.1 ст. 1188, ст. 1194 ЦК України повинна бути відшкодована в повному обсязі винною особою відповідачем ОСОБА_4. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити стягнути з ОСОБА_4 на його користь відшкодування майнової шкоди в розмірі 2837 грн. 32 коп., 1937 грн. 35 коп. інфляційних збитків, судові витрати разом з комісійним збором.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що 09 лютого 2014 року біля 07 год 15 хв на території КПП "Краковець" Яворівського району Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода, з вини відповідача ОСОБА_4, який керуючи автомобілем марки "ОСОБА_5 лімітед", д.н.з. В09550АК, рухаючись заднім ходом не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, спричинивши даному транспортному засобу технічні пошкодження, чим порушив п.10.9 Правил дорожнього руху України.

Згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду від 14.03.2014 року відповідача ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди у водія ОСОБА_4 був в наявності чинний поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/1917653 ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", яка про настання страхового випадку була повідомлена в належному порядку та потерпілий ОСОБА_3 у визначений ст.37 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача.

Відповідно до вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Також ст.22 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Страхового акту (аварійного сертифікату) №ОЦ/041/000/14/0021 23.04.2014 року ПрАТ "УПСК" вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля потерпілого ОСОБА_3, з урахуванням значення фізичного зносу деталей згідно калькуляції, була визначена в сумі 2716 грн. 91 коп., однак, як стверджує останній, сума яка йому виплачена склала 2703 грн. 33 коп.

Згідно копії рахунку №9 від 08.04.2014 року ОСОБА_3 придбав у СПД "Жук" матеріали на суму 1787 грн. 65 коп., а саме: автофарбу, лак та сушильні матеріали.

Згідно акту виконаних робіт №0804 від 08 квітня 2014 року ОСОБА_3 оплатив вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, на суму 3753 грн., таким чином фактична вартість ремонту автомобіля склала 5540 грн. 65 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що розмір завданої позивачу майнової шкоди не перевищує страхової суми (ліміту відповідальності) за укладеним договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позовні вимоги про відшкодування шкоди пред"явлені до відповідача ОСОБА_4 який застрахував цивільну відповідальність, відповідно немає правових підстав покладення на відповідача ОСОБА_4 обов"язку про відшкодування такої шкоди.

Проте, колегія суддів з такими висновками не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховою компанією, в якій особа застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187, п. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з Роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 певна зношеність пошкодженої речі за позовами про відшкодування шкоди враховується лише у тому випадку, коли для відновлення попереднього стану речі були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускають взамін знятих із виробництва однорідних виробів. Зношеність пошкодженого майна враховується також у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про відшкодування шкоди пред"явлені до відповідача ОСОБА_4 який застрахував цивільну відповідальність, немає правових підстав покладення на відповідача ОСОБА_4 обов"язку про відшкодування такої шкоди.

Враховуючи наведені положення норм матеріального права, докази про фактичну вартість відновлювального ремонту автомобіля, відповідач повинен відшкодувати позивачу різницю між страховим відшкодуванням та фактично понесеними витрати на відновлювальний ремонт автомобіля в сумі 2837 грн. 32 коп. (5540 грн. 65 коп. 2703 грн. 33 коп. (страхове відшкодування).

За наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вищевказаним обставинам справи та наведеним вище нормам матеріального права, що свідчить про невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи і дає підстави до скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що позивач не звертався до відповідача про відшкодування позивачу різницю між страховим відшкодуванням та фактично понесеними витрати на відновлювальний ремонт автомобіля в сумі 2837 грн. 32 коп., оскільки з такою заявою звертався лише до страхової компанії, і в грудні 2014 року звернувся після ремонту автомобіля безпосередньо до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 09 червня 2015 року уточнивши позовні вимоги просив стягнути інфляційні збитки, а тому вимоги про стягнення на його користь інфляційних втрат, 3% річних безпідставні, оскільки дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, що передбачає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, з моменту пред'явлення такої вимоги, тоді як позивач безпосередньо до відповідача з такою вимогою не звертався.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів вбачається, що ОСОБА_3 сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 243 грн. 60 коп., а тому зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

За наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково, а рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14 липня 2015 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2837 грн. 32 коп., 243 грн. 60 коп. судового збору. В решті позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 14 липня 2015 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2837 грн. 32 коп., 243 грн. 60 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.М. Курій

ОСОБА_2