Справа № 629/3713/15-ц
Номер провадження 2/629/1387/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.11.2015 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді - Помазан В.А.,
при секретарі - Фальковій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лозова Харківської області у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,-
Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, в якій зазначає, що вона є власником житлового будинку з відповідними надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Мірошниченко О.М., державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області 22 червня 2015 року, за реєстром № 2-414.
Відповідач по справі є її племінником, якого її батько, ОСОБА_4, колишній власник будинку, зареєстрував у 2003 році на його прохання. Однак у будинку він ніколи не мешкав, реєстрація була формальною. Тому жодних особистих речей, які належали відповідачу, в будинку ніколи не було. З червня 2007 року місце проживання (перебування) відповідача їй невідоме.
Згідно листа Центр поштового зв'язку № 6 на ім'я ОСОБА_2 не надходить рекомендована письмова кореспонденція за її адресою (перевірку проведено з 01.01.2015 року по 21.08.2015 року).
У будинку відповідач не проживає без поважної причини з червня 2007 року, про що свідчить Акт від 25 серпня 2015 року, складений сусідами. Згідно законодавства України, якщо особа не мешкає за місцем реєстрації більше 6-ти місяців, без поважних причин, то вона може бути визнана у судовому порядку, особою, такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідач більше 6-ти місяців у будинку не мешкає, він ніколи не виконував обов'язки по утриманню будинку, як-то: оплата комунальних платежів, проведення поточного та капітального ремонту, тобто обов'язки, передбачені ст. 64 ЖК України. Відповідач будинком не користується, свої особисті речі до будинку не завозив, наміру вселитися за цей час не висловив. За вказаний період йому ніхто не заважав користуватися житлом.
Виходячи з вищевикладеного, позивач вважає, що відповідач повністю втратив зв'язок з її будинком.
Визнання ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим будинком має значні юридичні наслідки для неї та її родини. Вона має намір оформити субсидію на оплату житлово-комунальних платежів по утриманню будинку, однак через реєстрацію відповідача, цього зробити не може.
На підставі викладеного вище, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 особою, такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1; викликати свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, однак надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розглянути справу без її присутності, у разі неявки відповідача винести заочне рішення суду на підставі наявних доказів (а.с. 30).
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 27-29, 36-38), причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, у зв'язку з чим, зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів.
Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, який підлягає задоволенню, так як у судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області, 22 червня 2015 року, за реєстром № 2-414, позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-10), про що також свідчить витяг про реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.06.2015 року (а.с. 11).
Статтею 3 ЖК УРСР визначено, що житлові відносини в Українській РСР регулюються Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік та видаваними відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української РСР.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно довідки голови квартального комітету № 32 Лозівської міської ради Харківської області від 18.08.2015 року та відповіді на запит суду Лозівського РВ ГУДМС України в Харківській області № 41/3208 від 15.09.2015р. за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані власник ОСОБА_1, ОСОБА_8, відповідач - ОСОБА_2 (а.с. 12, 24).
Судом встановлено, що з червня 2007 року по теперішній час відповідач ОСОБА_2 за даною адресою зареєстрований, але там не мешкає, про що свідчить довідка голови квартального комітету № 32 Лозівської міської ради Харківської області від 18.08.2015 року, акт від 25.08.2015 року, складений ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с. 12, 18).
Статтею 71 Житлового кодексу України закріплено обставини, за якими зберігається житлове приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
У відповідності до ст. 71 ч. 1 Житлового Кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
З огляду на правові позиції п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 (зі змінами), у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Як встановлено з позовної заяви, відповідач по справі є племінником позивача. якого батько позивача - ОСОБА_4, колишній власник будинку, зареєстрував у 2003 році на його прохання в зазначеному вище будинку. Однак у будинку ОСОБА_2 ніколи не мешкав, реєстрація була формальною, жодних особистих речей, які належали відповідачу, в будинку не має. З червня 2007 року місце проживання (перебування) відповідача невідоме.
Крім того, згідно рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.05.2010 року, яке набрало законної сили 24.05.2010 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано безвісно відсутнім (а.с. 31). З рішення суду також вбачається, що останній раз ОСОБА_2 бачили його тітка ОСОБА_1 та дід ОСОБА_4 у червні 2007 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Так, відповідач з червня 2007 року відсутній за місцем реєстрації свого місця проживання, тобто більше гарантованих законодавством строків збереження за тимчасово відсутнім наймачем права на житло.
Згідно листа Центру поштового зв'язку № 6 Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» на ім'я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, за період з 01.03.2015р. по 21.08.2015р. не надходило реєстрованої письмової кореспонденції (а.с. 17).
Таким чином, судом встановлено, що відповідач у вказаному вище житловому будинку не проживає без поважної причини з червня 2007 року, не виконує обов'язки по утриманню житла, будинком не користується, особистих речей немає, вселитися за цей час бажання не виявив.
Згідно ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені законом строки, провадиться у судовому порядку.
При цьому, ч. 2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частиною 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що особу може бути примусово позбавлено житла на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі ст. 107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача або члена його сім'ї на інше постійне місце проживання така особа втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Реєстрація за вказаною адресою без фактичного проживання ОСОБА_2 порушує права позивача, зокрема, вона не має можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних платежів по утриманню будинку.
За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_2 втратив право на користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.
Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 169, 209, 212, 213-215, 224, 225 ЦПК України, ст. 29, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 107, 163 Житлового Кодексу Української РСР, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харкiвської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання цього рішення.
Суддя: