233 № 233/4905/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Янюка Ю. Б. при секретарі Франчук А.О.

за участю

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м.Костянтинівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру. Вона обгрунтовувала свої позовні вимоги тим, що 27 грудня 1993 року вона та її чоловік, ОСОБА_3, який помер 18 березня 2003 року, з одного боку, та відповідач ОСОБА_2, з другого боку, уклали договір довічного утримання, відповідно до якого вони передали ОСОБА_2 у власність належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру №57 в домі №65 по вул.6-го Вересня в м.Костянтинівка Донецькій області, а остання взамін цього зобовязалась забезпечувати їх утриманням та довічним доглядом.

Однак відповідач ОСОБА_2, починаючи з січня 2015 року, припинила виконувати умови договору довічного утримання, її не доглядає та не забезпечує необхідною допомогою.

У звязку з тим, що відповідач ОСОБА_2 не виконує обовязків щодо забезпечення її утриманням та довічним доглядом, позивач ОСОБА_1 просила розірвати цей договір та визнати за нею право власності на квартиру.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала повністю та пояснила суду, що уклавши 27 грудня 1993 року з позивачкою та її чоловіком договір довічного утримання, вона виконувала всі його умови, а з січня 2015 року припинила їх виконувати, опинившись у скрутному матеріальному становищі. Тому, вона не заперечує проти розірвання договору довічного утримання та визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на квартиру.

З'ясувавши у попередньому судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 27 грудня 1993 року між ОСОБА_1, її чоловіком, ОСОБА_3, який помер 18 березня 2003 року (а.с.13), з одного боку, та відповідачем ОСОБА_2, з другого боку, був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого вони передали ОСОБА_2 у власність належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру №57 в домі №65 по вул.6-го Вересня в м.Костянтинівка Донецькій області, а остання взамін цього зобовязалась забезпечувати їх утриманням та довічним доглядом (а.с.11-12).

У відповідності до вимог ст.755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання припиняється зі смертю відчужувача.

Відповідач ОСОБА_2, що є набувачем за договором довічного утримання, протягом певного часу належно виконувала свої обовязки за цим договором, про що вказує позивач ОСОБА_1, а з січня 2015 року припинила виконувати ці обовязки, що вона визнала у судовому засіданні.

У звязку з цим, на вимогу відчужувача позивача ОСОБА_1, вказаний договір довічного утримання слід розірвати у звязку з невиконанням та неналежним виконанням набувачем відповідачем ОСОБА_2, своїх обовязків, незалежно від її вини.

Частиною першою статті 756 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору довічного утримання у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право на його повернення.

У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Тому, у звязку з розірванням договору довічного утримання з підстав невиконання та неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 обовязків за договором, за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на квартиру №57 в домі №65 по вул.6-го Вересня в м.Костянтинівка Донецькій області.

Керуючись ст.ст.130,174,212-215 ЦПК України, ст.ст.755,756 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, посвідчений Костянтинівською державною нотаріальною конторою 27 грудня 1993 року, реєстр №3-4228, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_3, з одного боку, та ОСОБА_2, з другого боку.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на квартиру №57 в домі №65 по вул.6-го Вересня в м.Костянтинівка Донецькій області, що складається з однієї житлової кімнати 57-4, коридору 57-1, санвузлу 57-2, кухні 57-3, жилою площею 13,0кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя