АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Корчевного Г.В.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу предмету застави на публічних торгах та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Дарницьке районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про скасування запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про заборону відчуження автомобіля та про повернення автомобіля,

в с т а н о в и л а :

Справа № 753/16190/13-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/13504/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у серпні 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1, в якому, з урахуванням змін та збільшення позовних вимог, просило звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки «Toyota», що належить ОСОБА_1 для задоволення вимог, що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 17.06.2008 року в розмірі 79 308, 63 доларів США, що складається із заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та 466 344, 27 грн. пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Встановити спосіб реалізації заставного майна, яке належить ОСОБА_1 шляхом продажу на публічних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про заставу», Закону України «Про задоволення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Встановити початкову ціну предмету застави для його подальшої реалізації в розмірі оціночної вартості, що підлягає визначенню незалежним суб'єктом оціночної діяльності на момент такого продажу посилаючись на невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Ухвалою суду від 07.05.2014 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі в справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_1

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ПАТ «УкрСиббанк», в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив скасувати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запис про заборону відчуження № 8457672 від 12.02.2009 року автомобіля марки «Toyota», зобов'язати Управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві повернути йому даний автомобіль, який зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів, шляхом вилучення його з майданчику тимчасового тримання транспортних засобів без сплати за вимушене знаходження на ньому автомобіля та зобов'язати Дарницьке РУ ГУ МВС України в м. Києві повернути йому ключі від замка запалювання автомобіля разом з брелоком сигналізації, які зберігаються у кімнаті речових доказів при Дарницькому РУ.

В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що 22.08.2009 року у м. Одесі через автосалон ним було придбано автомобіль «Toyota Camry» у громадянина ОСОБА_6, який раніше придбав його у громадянина ОСОБА_7 в м. Києві. Ним була сплачена повна ринкова вартість автомобіль у розмірі 28 300 доларів США. Згодом він зареєстрував вказаний автомобіль на своє ім'я, отримав реєстраційний державний знак та тимчасове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Через три місяці, після перевірки автомобіля, він отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. До 04.11.2010 року користувався автомобілем, ремонтував, обслуговував та проходив технічний огляд. 04.11.2010 року працівниками ВКР Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві було проведено обшук за місцем його мешкання і вилучено зазначений автомобіль на підставі постанови Дарницького районного суду Києва від 25.10.2010 року. Згідно відповіді прокуратури Дарницького району м. Києва від 02.12.2010 року і 17.12.2010 року даний автомобіль було визнано речовим доказом по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ст. ст. 289 ч. 2, 357 ч. 3 КК України та накладено на нього арешт. Автомобіль перебуває на відповідальному зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів. 10.01.2011 року постановою Дарницького районного суду м. Києва його та ОСОБА_2, яка раніше була власником спірного автомобіля, було визнано потерпілими у кримінальній справі. 01.11.2012 року Дарницьким районним судом м. Києва було винесено вирок по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_9 за ст. ст. 289 ч. 2 КК України, яким речові докази по справі автомобіль «Toyota Camry» залишено на відповідальному зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів, ключі від замка запалювання даного автомобіля разом з брелоком сигналізації, залишено на зберіганні у кімнаті речових доказів при Дарницькому РУ та свідоцтво про реєстрацію автомобіля залишено зберігати при справі, оскільки у зв'язку з виникненням спору про право власності на автомобіль це питання підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Ухвалою апеляційного суду м.Києва від 11.07.2013 року вирок Дарницького районного суду м. Києва змінено лише в частині призначення покарання. Вважає, що оскільки автомобіль було куплено та зареєстровано ним ще 22.08.2009 року на законних підставах, то він є законним власником вказаного автомобіля. Про існування запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про заборону відчуження на час реєстрації автомобіля в органах МРЕВ він не знав та не міг знати, оскільки при покупці спірного автомобіля в обліковій карті приватного AMT вказано, що кредит погашено. При реєстрації та постановці автомобіля на облік законом не передбачений обов'язок перевірки запису про заборону відчуження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке видане на його ім`я не скасоване та ніким не оспорюється.

Ухвалою суду від 03.11.2014 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі в справі в якості третіх осіб залучено ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Дарницьке РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Ухвалою суду від 28.01.2015 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі в справі в якості третьої особи залучено Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м. Києві.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.08.2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет застави за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 17.06.2008 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_10, а саме автомобіль марки Toyota, модель Camry, що належить ОСОБА_1, для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 17.06. 2008 року в розмірі 79 308, 63 доларів США, заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та 466 344, 27 грн. пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Встановлено спосіб реалізації заставного майна, яке належить ОСОБА_1, а саме автомобіль марки Toyota, модель Camry, шляхом продажу на публічних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про Заставу», Закону України «Про задоволення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Встановлено початкову ціну предмету застави для його подальшої реалізації в розмірі оціночної вартості, що підлягає визначенню незалежним суб'єктом оціночної діяльності на момент такого продажу. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що на момент придбання ним автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не було зареєстровано обтяжень на даний автомобіль, а тому він є добросовісним набувачем, який відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про задоволення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» набув право власності без обтяжень. При взяті автомобіля на облік наявність обтяжень перевірялася та таких обтяжень не існувало. Судом не перевірялися докази реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження та не враховано, що банком не виконано вимоги ч. 3 ст. 24 та ст. 27 вищезазначеного Закону. Судом також неправильно застосовано ст.ст. 9,10, 12 цього Закону та не враховано, що свідоцтво про про реєстрацію автомобіля підтверджує його право власності на спірний автомобіль та таке свідоцтво недійсним не визнавалося.

У судовому засіданні представник ПАТ «УкрСиббанк» Решетнік Ю.І. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Причини неявки апелянта визнані колегією суддів неповажними, оскільки будь - яких доказів поважності причин неявки до клопотання не додано. Явка ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалася. Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_12 про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що вона повністю не ознайомлена з матеріалами справи колегією суддів відхилено, оскільки про день та час розгляду справи ОСОБА_1 повідомлений 02.10.2015 року, що підтверджується зворотним повідомленням, а відтак мав достатньо часу для визначення питання про те, хто з його представників буде представляти його інтереси в суді. Відповідно до довіреності (а.с. 15 т. 3) представниками апелянта є також ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які про причини неявки не повідомили.

Інші особи також у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку,причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке перейменовано в ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами якого банк надав останній кредит в розмірі 40 000 доларів США, зі сплатою 13, 5 % річних строком до 17.06.2015.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідно до п. 2.1. кредитного договору ОСОБА_2 передала в заставу банку автомобіль марки Toyota, модель Camry, який належав їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № ДР-0002922 від 13.05.2008 року.

Відповідно до виписки по рахунку за кредитним договором № 0 від 17.06.2011 року банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав.

08.06.2011 року банк направив ОСОБА_2 повідомлення вимогу - вих. № 595-1, у якій вказав суму простроченої заборгованості та попередив позичальника про те, що у випадку непогашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня, рахуючи з дати отримання повідомлення вимоги, банк буде вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та термін повернення кредиту вважатиметься таким, що настав.

Станом на 21.04.2015 року загальна заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором перед банком становить 79 308, 63 доларів США, з яких: 37 583, 02 доларів США - заборгованість за кредитом; 41 725, 61 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом. Банком також нараховано пеню за порушення термінів повернення кредиту у розмірі 217 095, 57 грн. та за прострочення сплати процентів - 249 248, 70 грн.

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 01.11.2012 року засуджено ОСОБА_9 за скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України за незаконне заволодіння автомобілем «Тойота Кемрі 2.4», що належить ОСОБА_2

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а відповідач ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору. Виходячи з обставин, які встановлені вироком суду, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що спірний автомобіль вибув із власності ОСОБА_2 проти її волі внаслідок злочинних дій третіх осіб та зареєстрований на ОСОБА_1 в УДАІ ГУМВС України в Одеській області незаконно за допомогою підробленої довіреності та інших документів. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Так, вироком Дарницького районного суду м. Києва від 01.11.2012 року встановлено, що спірний автомобіль, який належав ОСОБА_2 на праві власності вибув з її володіння поза її волею внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Довіреності на розпорядження автомобілем ОСОБА_2 не надавала, а довідка від 07.07.2009 року, у якій зазначено, що кредит ОСОБА_2 повністю погашено є сфальшованою, оскільки за висновком криміналістичної експертизи відтиск круглої печатки на довідці зроблено за допомогою кліше та такий відтиск не відповідає відтиску печатки відділення № 291 АКІБ «УкрСиббанк».

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.07.2013 року вирок Дарницького районного суду м. Києва від 01.11.2012 року змінено лише в частині призначеного покарання.

Відповідно до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 17.06.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 автомобіль передано в заставу банка із залишенням предмета застави у володінні та користуванні позичальника.

Відповідно до п. 2.6 цього договору забороняється розпорядження предметом застави (наступна застава, передача предмета застави в оренду, найм, позичку, лізинг, інше користування тощо) без попередньої письмової згоди банка.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається лише у разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.

Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що обтяжувач не надавав згоди на відчуження автомобіля та таке відчуження проведено не позичальником, а іншими особами поза її волею, а відтак застава зберігає силу для нового власника рухомого майна.

Відповідно до ст. 10 цього Закону у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Із матеріалів справи вбачається, що на час придбання спірного автомобіля ОСОБА_1 (22.08.2009 року) у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були наявні відомості про обтяження автомобіля марки Toyota, модель Camry, 2008 року випуску, номер об`єкта НОМЕР_1, н.д.р. НОМЕР_2 (а.с. 50 т.1).

Оскільки умовами договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу заборонено розпорядження предметом застави без попередньої письмової згоди банка та на час придбання автомобіля ОСОБА_1 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були наявні відомості про обтяження спірного автомобіля, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що обтяження зберігається для нового власника рухомого майна.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом положень ст.ст. 9, 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані норми передбачають набуття право власності на рухоме майно, яке перебуває у заставі без обтяжень лише якщо на це є згода обтяжувача, або якщо майно не було зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

ОСОБА_15 придбала спірний автомобіль 13.05.2008 року, а 17.06.2008 року передала його в заставу банку та у договорі вказала про відсутність будь - яких інших обтяжень цього автомобіля (п.2.5).

Вимоги статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо письмового повідомлення всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження направлені на захист прав та інтересів інших обтяжувачів цього ж рухомого майна. Оскільки при розгляді даної справи встановлено, що спірний автомобіль не мав інших обтяжень, то і направляти письмову вимогу підстав не було.

Виходячи з аналізу ст. ст. 24 - 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що реєстрація у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави проводиться, якщо обтяжувач має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку. У випадку звернення до суду з позовом обтяжувач повинен письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, та реєстрація у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави у такому випадку законом не вимагається.

Скасовуючи рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.02.2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24.04.2013 року та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції (ухвала Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.09.2013 року) суд касаційної інстанції зазначив, що позивач обрав спосіб звернення стягнення на підставі рішення суду, а тому обов`язок зареєструвати початок процедури звернення стягнення у даному випадку виникає у обтяжувача лише після набрання чинності рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Судом першої інстанції враховано вищевказані висновки суду касаційної інстанції.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно застосовано ст. ст. 24, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи апелянта про те, що на час придбання ним спірного автомобіля, цей автомобіль не був обтяжений, оскільки у графі «особливі відмітки» було зазначено, що кредит погашено не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вироком суду, який набрав законної сили встановлено фіктивність довідки про погашення кредиту, банк таких відомостей не подавав та обтяження з 12.02.2009 року не знімав. До того ж сфальшована довідка про погашення кредиту Державному реєстратору не надавалася.

Крім того, однією з зустрічних позовних вимог є скасування в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запис про заборону відчуження спірного автомобіля від 12.02.2009 року, що також свідчить про те, що на час придбання ОСОБА_1 автомобіля (22.08.2009 року) обтяження існувало.

За таких обставин колегія суддів прийшла висновку, що рішення суду першої інстанції не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Розмір заборгованості, ціна продажу автомобіля не оскаржуються, а відтак у апеляційному порядку не перевіряються.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді