У х в а л а

іменем україни

4 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 8 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вони є співвласниками будинку АДРЕСА_1. У січні 2011 року син відповідачів - ОСОБА_8, проник до належного позивачам будинку та підпалив його. За фактом підпалу було порушено кримінальну справу Відповідно до акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи у ОСОБА_8 виявлено ознаки хронічного психічного захворювання у формі помірної розумової відсталості з поведінковими порушеннями, при якому він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В ході розгляду кримінальної справи було проведено комплексну судову будівельно-технічну та товарознавчу експертизу, відповідно до висновку якої розмір матеріальної шкоди в результаті пожежі житлового будинку склав 94 219 грн, а розмір матеріальної шкоди, спричиненої в результаті знищення та пошкодження матеріальних цінностей - 5 894 грн. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2013 року провадження у справі стосовно ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру в частині обвинувачення у вчиненні суспільно небезпечного діяння за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 270 КК України, закрито за відсутністю в діяннях останнього складу злочину. Оскільки батьки ОСОБА_8 знали про його психічний розлад, проживали разом з ним та не вжили заходів щодо попередження спричинення їх сином матеріальної шкоди, позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, в якому просили суд стягнути з відповідачів на їх користь матеріальну шкоду в розмірі 53 000 грн та 47 113 грн відповідно, виходячи з розміру часток кожного.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 8 липня 2014 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 53 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 47 113 грн

Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 1186 ЦК України у випадку, якщо шкоду завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними у зв'язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди батьками, якщо вони проживали разом із цією особою, знали про її психічний розлад, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді та з врахуванням вказаних вимог закону правомірно поклав обов'язок по відшкодуванню завданої позивачам шкоди на батьків ОСОБА_8

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази та обставини, на які посилаються заявники в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 8 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.І. Амелін

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко