Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 3 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и л а :

17 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на неповнолітніх дітей.

Рішенням Рівненського міського суду від 3 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач, незважаючи на те, що працює головним державним інспектором з охорони праці Територіального управління Держгірпромнагляду у Рівненській області, присуджені рішенням суду аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей сплачує несвоєчасно, оскільки періодично знаходиться у відпустках без збереження заробітної плати. Тому його доходи є нерегулярними, що у свою чергу дає підстави для застосування до даних правовідносин ст. 184 СК України.

Нерегулярність доходу відповідача та його заборгованість по аліментах підтверджується довідками Відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції № 1463/11 від 2 жовтня 2014 року та № 1368/11 від 14 жовтня 2014 року, а також іншими письмовими доказами.

Покликаючись на ці обставини, позивачка рішення місцевого суду вважала незаконним та необґрунтованим і просила апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення її позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, на яку позивачка посилалася у своїй позовній заяві, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рівненського міського суду від 11 вересня 2009 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1. на утримання кожного з неповнолітніх їх синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2., було стягнуто щомісячні аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 26 травня 2009 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 7).

Обґрунтовуючи свій позов, позивачка покликалася на ст.ст. 184 і 192 СК України та доводила, що незважаючи на те, що відповідач працює головним державним інспектором з охорони праці Територіального управління Держгірпромнагляду у Рівненській області, присуджені з нього на її користь рішенням Рівненського міського суду від 11 вересня 2009 року аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей він сплачує несвоєчасно, оскільки періодично знаходиться у відпустках без збереження заробітної плати, що призвело також до виникнення в нього значної заборгованості по аліментах. Враховуючи ці обставини, позивачка просила суд постановити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на кожну дитину у розмірі 700 грн. щомісячно.

Враховуючи викладені вище обставини та вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку про те, що з такими вимогами позивачки слід погодитися і вони не можуть заперечуватися, а тому у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для відмови позиваці у задоволенні її позовних вимог, оскільки незважаючи на те, що відповідач працює головним державним інспектором з охорони праці Територіального управління Держгірпромнагляду у Рівненській області, його доходи через його систематичні перебування у відпустках без збереження заробітної плати, дійсно стали носити нерегулярний та мінливий характер (а. с. 10-11, 24).

Визначаючи розмір щомісячних аліментів на кожну дитину, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 років до 18 років у 2014 році становив 1286 грн.

Статтею 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що у 2015 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 років до 18 років з 1 січня 2015 року визначений у розмірі 1286 грн., а з 1 грудня 2015 року буде складати 1455 грн.

Виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), а також з того, що відповідач зобов'язаний утримувати своїх неповнолітніх синів та разом із позивачкою повинен забезпечити їм рівень життя, необхідний та достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; а також з урахуванням інших обставин справи, які мають значення для вирішення спору сторін, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки у подальшому щомісячних аліментів на кожну дитину у розмірі по 500 грн. щомісячно.

Зважаючи на викладене, рішення місцевого суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, через що підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 181-184, 191, 192 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 3 лютого 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Розмір стягуваних з ОСОБА_2 за рішенням Рівненського міського суду від 11 вересня 2009 року аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання кожного з неповнолітніх синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2., змінити.

З дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання кожного з неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2., стягувати аліменти у розмірі по 500 (п'ятсот) грн. щомісячно.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: