Справа №489/3405/15-ц 28.10.2015 28.10.2015
Справа № 489/3405/15-ц
Провадження №22-ц/784/2478/15 Головуючий у першій інстанції Коваленко І.В.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої : Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства комерційний банк

«ПриватБанк»

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2015 року за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк)

до

ОСОБА_3

про

стягнення кредитної заборгованості,

У С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 13 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13, 68 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач, взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 2899, 97 євро, що становить 66989 грн. 26 коп.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить рішення скасувати та задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та невірне застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Загальними умовами виконання зобов'язань встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від нього, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до заяви (договору) від 13 квітня 2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», відкрив на ім'я ОСОБА_3 кредитну лінію у розмірі 3000 євро зі сплатою 1,1 % відсотків на місяць строком дії кредитного ліміту до 13 квітня 2016 року (а.с. 12).

В даній заяві-договорі міститься посилання на те, що відповідач ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжними картками та Тарифами Банку.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2010 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_3 стягнуто 6183, 12 євро, що складає 63123 грн. 46 коп. Вказана заборгованість визначена станом на 15 червня 2010 року та складається з 3431, 13 євро заборгованості за кредитом. 2410 грн. 91 євро заборгованості по процентам, 46, 98 євро штраф (фіксована частина) (а.с. 6).

Проте в наданому позивачем розрахунку по даній справі також зазначено про нарахування заборгованості за той же період, тобто починаючи з моменту укладення договору, а саме з 13 квітня 2006 року по 12 травня 2015 року (а.с. 7). За вказаний період нарахована заборгованість в сумі 8924, 38 євро, яка складається з 2951, 67 євро заборгованості за кредитом, 5372, 71 євро заборгованості за процентами та 600 євро заборгованості по пені. В подальшому від даної суми в розрахунку віднімається 6183, 12 євро, які стягнуті за рішенням суду та до цієї суми нараховується штраф 21, 65 євро (фіксована складова) та 137, 06 штраф (процентна складова), і загальна сума боргу за розрахунками позивача становить 2899, 96 євро.

Проте, такий розрахунок, який підтверджений при уточненні позовних вимог, не відповідає умовам договору та обставинам справи і не підтверджує наявність реальної заборгованості за вказаним кредитним договором.

Ухвалою апеляційного суду від 7 жовтня 2015 року витребувано у позивача детальний розрахунок , в межах позовних вимог, за період після стягнення суми боргу за рішенням суду.

Відповідно до наданого розрахунку сума боргу становить 3292, 61 євро (а.с. 93-96). Проте, вказаний розрахунок носить самостійний характер і не пов'язаний із заявленими вимогами про стягнення заборгованості в сумі 2899, 96 євро, що становить 66989 грн. 26 коп. Наданий розрахунок не ґрунтується на умовах договору і виходить за предмет позову.

Так, договором встановлена процентна ставка за користування кредитом в розмірі 1, 1% на місяць, або 13 % на рік, однак в розрахунках позивач вказує ставку 21, 6 %.

Нарахування штрафів умовами договору не передбачено, проте такі нарахування здійснені при пред'явлені позову.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови та правила надання банківських послуг в редакції що передбачає підвищення розміру процентів до 21,6 % та нарахування штрафу чи відповідні Тарифи суду не надано. В зв'язку з чим вказані Умови та Тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки відповідачем вони не підписувались. Таке відповідає правовій позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року.

Інших доказів та розрахунків щодо наявності заборгованості за кредитним договором, яка відповідає межам позовних вимог, суду не надано.

Крім цього, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора , яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини , не припиняє правовідносини сторін кредитного договору , не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України.

Відповідно до довідки Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції 20 серпня 2015 року виконавчий документ повернуто стягувачеві без виконання (а.с. 97).

Вимоги щодо стягнення сум передбачених положеннями ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведені обставини, районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову, в зв'язку з недоведеністю заявлених з зазначених підстав позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що наявність рішення суду про стягнення заборгованості з боржника не припиняє договірні правовідносини та не позбавляє права кредитора на отримання сум передбачених умовами договору, не спростовують висновки суду стосовно відсутності належних доказів (розрахунків) на підтвердження заборгованості зазначеної в позові, що не позбавляє позивача права на звернення в подальшому з аналогічним позовом з інших підстав.

Перевіряючи законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, колегія виходить за межи розгляду справ апеляційним судом, встановлених положеннями ст. 303 ЦПК України, та не вбачає підстав для його зміни чи скасування, а тому на підставі ст. 308 ЦПК України дане рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: