Провадження № 2/235/2061/15
Справа № 235/3899/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Кучерявого М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі №7 м. Красноармійська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Красноармійську, про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Красноармійську, про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював у ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» за професієб електрослюсар підземний з 21 квітня 1997 року по 6 жовтня 2012 року.

За час роботи на підприємстві відповідача у нього розвинулись професійні захворювання - хронічна радикулопатія зліва в стадії загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, а також хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз І-ІІ ст. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, професійне захворювання у виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці обумовленими впливом промислового фактора - важкість праці, вугільний пил.

Внаслідок професійного захворювання втрата професійної працездатності складає 40% за хронічною радикулопатією та 25% за хронічним бронхітом. Загалом втрата професійної працездатності складає внаслідок професійних захворювань складає 65%.

Ступень втрати професійної працездатності вперше встановлено 29 квітня 2015 року, безстроково, і з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. Внаслідок професійного захворювання позивач став інвалідом третьої групи.

Вищевказані обставини підтверджуються трудовою книжкою, актом форми П-4, довідками МСЕК, витягами з амбулаторної карти, витягом з амбулаторної карти стаціонарного хворого та висновком ЛЕК від 4 березня 2015 року, виписними експертизами та витягами з медичної карти стаціонарного хворого, з яких вбачається, що позивач з 2011 року періодично проходить курси стаціонарного лікування від професійних захворювань.

Моральні страждання обґрунтовує тим, що пропрацювавши 25 років на підприємстві відповідача, втратив можливість працювати в подальшому фізично. Не може нормально пересуватися, підіймати будь-які важкі предмети, його рухливі функції суттєво обмежені. Вимушений постійно проходити стаціонарне лікування від професійної хвороби, що порушує звичний, нормальний перебіг життя позивача. Вимушений постійно приймати ліки, переслідують болі в попереку, слабкість, оніміння у ногах, кашель і задуха, які завдають суттєві незручності позивачу. Розмір моральної шкоди, завданої відповідачем, виходячи з принципу розумності та справедливості, а також тривалості моральних страждань і невиліковності внаслідок професійної хвороби позивач оцінює у 65000 грн. із розрахунку по 1000 гривень за кожний відсоток втрати професійної працездатності. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 65000 гривень.

Позивач до судового засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, представляти його інтереси уповноважив адвоката ОСОБА_2. На позові наполягає (а.с. 37).

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити у повному обсязі (а.с. 67).

Представник відповідача ПАТ «ШУ «Прокровське» ОСОБА_3. до судового засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача (а.с.59). Проти задоволення вимог позивача заперечує, надала суду заперечення на позовну заяву (а.с. 47-48). У наданому суду запереченні зазначила, що ОСОБА_1 працював за професією електрослюсар підземний з повним робочим днем у шахті. 29 квітня 2015р. року йому вперше була встановлена 3 група інвалідності у зв'язку з професійним захворюванням, згідно висновків МСЕК за наслідками професійного захворювання йому встановлено 65% втрати працездатності. Позивачу по справі фондом професійних захворювань були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток.

У своїх позивних вимогах позивач ставить питання про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 65 000 грн., але: відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань " виплата моральної шкоди належала до страхових виплат і здійснювалась за наявністю факту заподіяння моральної шкоди потерпілому через Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Законом України від 23 лютого 2008р. „Про внесення змін до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань " виплату моральної шкоди було виключено з переліку страхових виплат, що проводиться Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань потерпілим від нещасних випадків чи професійних захворювань.

Таким чином, єдиною правовою підставою для компенсації особі, що перебуває у трудових відносинах, моральної шкоди у разі отриманням нею виробничої травми чи професійного захворювання за рахунок роботодавця на теперішній час є ст. 237-1 КЗпП України. В той же час, частиною 2 статті 237-1 КЗпП України передбачено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Єдиним законодавчим актом України, що регулював питання компенсації моральної шкоди, був Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань ", у відповідності до якого виплата моральної шкоди застрахованим особам здійснювалась Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань за рахунок страхових внесків, які здійснювали підприємства.

Таким чином, фактично на теперішній час на Україні відсутній законодавчий акт, що регулює порядок та розміри відшкодування шкоди, а, отже, визначений на законодавчому рівні механізм компенсації моральної шкоди, пов'язаної з трудовими відносинами.

Факт наявності моральної шкоди визначається медико-соціальною експертною комісією, згідно «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженому Наказом Міністерства охорони здоров'я від 22.11.1995р. №12 на основі висновків медичних закладів, в тому числі лікаря-психіатра, про перенесений стрес чи депресію потерпілим на виробництві. При встановленні факту моральної шкоди МСЕК враховує як характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, так і залишкову працездатність потерпілого.

В п.4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що в позовній заяві має бути зазначено з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди та якими доказами підтверджується моральна шкода.

Позовній заяві ні в судове засідання позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документи, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоров'я. Відсутність звернень позивача до лікаря-психіатра говорить про те, що психічний стан його здоров'я не має відхилень від норми і не потребує психічної корекції лікаря.

Згідно ст. 23 ЦК України розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань.

На думку Відповідача при винесенні рішення визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен врахувати вимоги розумності та справедливості, про що зазначено в п. З ст. 23 ЦК України та загальну практику судів з аналогічних питань (300 грн. за кожний відсоток втрати працездатності). На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позивних вимог позивачу по справі у повному обсязі

Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Красноармійську до судового засідання не зявився, надав суду відзив на позовну заяву (а.с. 44), відповідно до якого просить суд розглянути та закінчити справу без участі представника відділення та винести рішення на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 відповідно до записів у трудовій книжці перебував в трудових відносинах з відповідачем з 21.04.1997 року по 06.10.2012 року (а.с.5-6)

Відповідно до Акту розслідування причин хронічного професійного захворювання від 22.04.2015 року за формою П-4, у позивача виникло професійне захворювання у звязку з тривалим періодом роботи в підземних умовах, які обумовлені впливом промислового фактору важкість праці, вугільний пил. Діагноз « хронічна радикулопатія зліва в стадії загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Захворювання професійне, встановлено вперше. Хронічний бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз. Захворювання професійне, встановлено вперше» (а.с.9-11).

Згідно довідки МСЕК від 29.04.2015 року позивачу було встановлена третя група інвалідності (65 % втрати працездатності, з яких 40% по профрадикулопатії, 25% - по хронічному бронхіту), в звязку з отриманим професійним захворюванням Захворювання встановлено безстроково (а.с. 7-8).

Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 3.03.2015 року за № 7/164 ОСОБА_1 встановлено діагноз: хронічна радикулопатія зліва в стадії загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Хронічний бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз. Захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.12).

У звязку з професійним захворюванням перебував на лікування у стаціонарі 13.02.2015 по 4.03.2015 (а.с.15); з 31.08.2011р. по 09.09.2011р. (а.с. 18); з 3.11.2011р. по 14.11.2011р. (а.с. 19); з 05.04.2012р. по 17.04.2012р. (а.с. 20); з 19.04.2012р. по 30.04.2012р. (а.с. 21); 05.07.2012р. по 17.07.2012р. (а.с. 22); з 07.09.2012р. по 21.09.2012 р. (а.с. 23-24); з 28.02.2013р. по 11.03.2013р. (а.с. 25-26); з 23.12.2013р по 02.01.2014р. (ас.27-28); з 10.01.2014р. по 24.01.2014р. (а.с.29-30); з 29.05.2014р. по 11.06.2014р. (а.с.31-32); з 4.11.2014 по 14.11.2014р. (а.с.33-34); з 09.04.2015р. по 20.04.2015р. (а.с.35-36).

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідністі встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання.

Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, які є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, витягами з історії хвороби, акту розслідування хронічного професійного захворювань.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санітарно-курортному лікуванні.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 25000 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.153, 233, 234, 237-1 КЗпП України, ст. ст.60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Красноармійську, про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Шахтоуправління "Покровське" на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 25000 (двадцять п»ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Шахтоуправління "Покровське" в дохід держави судовий збір в розмірі 250 (двісті п»ятдесят) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя