Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4630/15 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Мельнику З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2012 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.04.2006 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за погодження сторін (ст. 259 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, встановлена законом, збільшена за домовленістю сторін до 50 років.

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 31.08.2012 року має заборгованість - 27436,32 грн., яка складається з наступного: 6369,00 грн. - заборгованість за кредитом, 19284,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1282,68 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі зазначеного просило стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість у розмірі 27436,32 грн. за кредитним договором № б/н від 11.04.2006 року та судові витрати у розмірі 274,36 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2012 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 27436,32 грн. та судовий збір в розмірі 274,36 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на закінчення строку дії кредитної картки в лютому 2008 року, пропуск позивачем строку позовної давності,поважність неявки в судові засідання, просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У відповідності до п.4 ст.309 ЦПК України порушення норм матеріального права та процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення .

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.ст.11,57,58,5 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно доз ч.ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Позов пред'явлено з підстав неналежного виконання відповідачем обов'язків у кредитних правовідносинах.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Задовольняючи позов ПАТ КБ "Приватбанк", суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 11.04.2006 року отримала кредит в сумі 10000 грн, порушує умови кредитного договору, у зв'язку з чим борг в сумі 27436 грн.32 коп. підлягає стягненню в судовому порядку.

В порушення ст. 214 ЦПК України рішення суду не містить будь-яких конкретних даних ,які б дозволяли ідентифікувати дані кредитного договору і особу ,яка укладала договір, за яким суд стягнув борг, умови та строк дії договору .В рішенні ,як і позовній заяві банку і розрахунку заборгованості, зазначено про стягнення боргу за договором б/н .

Суд розглядав справу без представника банку ,отже, окрім наявних у справі доказів , суд не міг досліджувати будь-які докази .

Між тим, в матеріалах справи на час розгляду справи та ухвалення заочного рішення і ухвали про відмову у його перегляді відсутній був будь-який документ з підписами банку та ОСОБА_3. ,який би відповідно до ст.ст.11,202,207 ЦК України свідчив про вчинення правочину та узгоджені сторонами умови ,на підставі яких суд міг зробити висновки щодо кредитних правовідносин сторін.

Суд зазначив,що кредит надано за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 36%, а задовольнив вимоги банку про стягнення процентів,які нараховані банком у розмірі 72%, не наводячи будь-яких мотивів.

Таким чином,суд зробив висновки про права та обов'язки сторін у порушення ст..212 ЦПК України без безпосереднього дослідження доказів ,що стосуються кредитного договору,укладеного ПАТ КБ »Приватбанк» та ОСОБА_3 та його умов.

У заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_3 посилалася на ці обставини та їх істотне значення для правильного вирішення справи, надала докази поважності причин неявки в судове засідання. Однак , суд залишив заяву без задоволення .

Отже , відсутність у справі доказів призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи ,а відтак по суті заявленого позову судом першої інстанції ухвалено заочне рішення,яке не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості та підлягає скасуванню.

У ч. 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено.

У ч. 1 ст. 304 ЦПК України визначено, що справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Оскільки встановлені підстави, передбачені нормами матеріального та процесуального права, для скасування заочного рішення суду першої інстанції, і в силу наданих ст. 303, ч.1 ст.304 ЦПК України повноважень апеляційний суд для усунення допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права для ухвалення власного судового рішення зобов'язаний встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, то в такому разі підлягає з'ясуванню відповідно до п.2 ч.1 ст.214 ЦПК України і питання позовної давності та вирішення заяви відповідачки про застосування наслідків пропуску позовної давності.

При розгляді справи в апеляційному суді відповідно до ст.ст.303,304 ЦПК України встановлені наступні фактичні обставини щодо кредитних правовідносин сторін .

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, зазначений договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий саме термін.

В силу вимог п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказується на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операції по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Пунктом п. 5.4 Правил користування кредитною карткою встановлено, що строк погашення кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії) у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH).

Згідно із п. 9.4 Умов і правил надання банківських послуг у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс 14), яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

На підтвердження умов укладення кредитного договору ОСОБА_3 додала до апеляційної скарги заяву від 11.04.2006 року про видачу кредиту , а банк надав таку ж заяву в судове засідання апеляційного суду. ( а.с.56,82)

Із заяви, яка підписана банком та ОСОБА_3 вбачається, що сторонами погоджено, що договір складається з заяви позичальника,Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, тарифів.

Тарифи банком у справу не надані.

На підставі заяви позичальника ОСОБА_3 від 11.04..2006 р. остання отримала кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку НОМЕР_2 , тип карти НОМЕР_1, з базовою процентною 3 % у місяць з розрахунку 360 днів у році,щомісячними платежами від 7% заборгованості. Строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки . Строк дії картки 02/08 ( а.с.82 ).

Таким чином , за погодженими сторонами умовами договору повне погашення кредиту мало відбутися в межах строку дії картки НОМЕР_2, а саме - до 29 лютого 2008р, тобто останнього дня місяця вказаного на картці.

Останнє погашення заборгованості за даною карткою було в листопаді 2007 року,що сторонами не оспорюється.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до ОСОБА_3 25 серпня 2012 року, отже за межами строку, встановленого ст.257 ЦК України.

Банк в ході розгляду справи в апеляційному суді стверджував про продовження дії картки по квітень 2011 року включно та надав довідку ( а.с.74).

Між тим, у п.3.1.3 Правил користування платіжною картою по закінченню строку дії відповідної карти, карта продляється банком з новим строком( шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку , а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для сплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку ( в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Однак банком не було надано належних допустимих доказів щодо продовження строку дії кредитного договору, а також, що після закінчення строку дії платіжної картки НОМЕР_2 відповідачка продовжувала нею користуватись, або отримувала у банку нову кредитну картку. На час закінчення строку дії картки ОСОБА_3 мала прострочену заборгованість, на рахунку кошти були відсутні. За п.3.1. Правил користування карткою наявність коштів є умовою продовження строку дії картки. Останню операцію з використанням картки НОМЕР_2 ОСОБА_3 здійснила в листопаді 2007 року. Оскільки кошти на картрахунку були відсутні , доказів отримання відповідачкою нової картки банк не надав , доводи позивача про продовження дії картки по квітень 2011 року є неприйнятними.

Заяву про поновлення строку банк не подавав.

У відповідності до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

ОСОБА_3 подала заяву про застосування позовної давності.

У відповідності до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Порушення норм матеріального та процесуального права призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого заочного рішення, яке на підставі п.4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за спливом позовної давності.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2012 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: