Справа № 571/489/15-ц
№2/571/196/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року. смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області у складі: судді одноособово Комзюк А.Ф., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, представника відповідачів ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, згідно якого просить визнати недійсним договір дарування об'єкту нерухомого майна, реєстраційний номер 50, земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номерНОМЕР_1, укладений 30 грудня 2014 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6; виключити із державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення права власності ОСОБА_5 нерухомого майна реєстраційний номер 50, земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номерНОМЕР_1, внесений 30 травня 2014 року нотаріусом Рокитнівської районної державної нотаріальної контори Рівненської області за індексним номером рішення 13435880.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відомості про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення було внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань під №0000140 09.03.2014 року. 02 квітня 2014 року згідно ст.55 КПК України, під час проведення досудового розслідування позивача було визнано потерпілою стороною в даному кримінальному провадженні.

12 травня 2014 року, за результатами проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, тобто, вбивство, вчинене через необережність. 16 травня 2014 року відповідно до ч.7 ст. 290 КПК України досудове розслідування відносно ОСОБА_5 по даній справі було завершено.

Із завершенням розслідування позивачем та її дочкою ОСОБА_8 в кримінальному провадженні було заявлено цивільні позови до ОСОБА_5, які були вручені йому разом із обвинувальним актом в прокуратурі Рокитнівського району, після чого дане кримінальне провадження із цивільними позовами було направлено на розгляд в Рокитнівський районний суд Рівненської області.

15 серпня 2014 року вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області ОСОБА_5 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України та було призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю два роки та звільнений від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.

Крім цього судом було призначено стягнути із ОСОБА_5 на користь позивача 25000,00 гривень майнової шкоди і 50000,00 гривень моральної шкоди, а також на користь ОСОБА_8 30000,00 гривень моральної шкоди.

Після вступу вироку в законну силу позивачем та ОСОБА_8 були отримані виконавчі листи про стягнення із ОСОБА_5 майнової та моральної шкоди.

03 грудня 2014 року за виконавчими листами було відкрито виконавче провадження по стягненню шкоди заподіяної ОСОБА_5. З дня отримання позову і на час відкриття виконавчого провадження ОСОБА_5 постійно наголошував що в нього не має змоги сплатити шкоду. На неодноразове наполягання позивача про стягнення коштів із ОСОБА_5 за рахунок його майна, а саме земельної ділянки, виконавча служба отримала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно що право власності на майно боржником було припинене ще під час направлення кримінального провадження в суд.

Так, 30 травня 2014 року ОСОБА_5, об'єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 50, свою земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер НОМЕР_1 подарував своїй матері ОСОБА_6, яка спільно з ним проживає та веде господарство.

Відповідно до ст. 234 ЦК України, вчинений ОСОБА_5 правочин є фіктивним, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином і був вчинений тільки з метою приховати своє майно від можливого стягнення за заявленими позовами, про які йому було достеменно відомо про закінчення досудового розслідування.

Даним фіктивним правочином позивачу заподіяно шкоду, так як такий договір дарування порушує інтереси позивача, оскільки у зв'язку з незаконним відчуженням майна ОСОБА_5, позивача позбавлено права на стягнення шкоди за рішенням суду. Договір дарування земельної ділянки укладений після отримання позовної заяви ОСОБА_5, що свідчить про те, що останньому було відомо можливі наслідки накладення арешту на таке майно і відшкодування збитків за рахунок такого майна. Крім цього, про фіктивність договору дарування свідчить те, що ОСОБА_5 подарував земельну ділянку своїй матері ОСОБА_6, з якою проживає разом і веде спільне господарство. Сукупність вказаних фактів дають достатні підстави вважати, що спірний договір дарування земельної ділянки укладений з метою приховання майна від звернення з нього стягнення за зобов'язаннями перед позивачем та ОСОБА_8 є фіктивним, що є підставою для визнання його недійсним.

Під час судового розгляду справи позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала з тих же підстав та доповнила, що під час досудового розслідування кримінальної справи слідчий Кибукевич Р. повідомляв, що у разі не сплати ОСОБА_5 їм коштів, буде вирішено питання про накладення арешту на майно. Під час досудового слідства арешт на майно не накладався, дії слідчого вона не оскаржувала. Позовні заяви були вручені відповідачу разом з обвинувальним актом. На даний час згідно вироку суду ОСОБА_5 сплатив їй 1300,00 гривень, тобто щомісячно сплачує по 179,00 гривень. Протягом останній двох місяців жодних коштів не сплатив. Вважає, що відповідач ОСОБА_5 знав, що подаються позовні заяви і свідомо переписав земельну ділянку на матір, щоб уникнути відповідальності за рішенням суду. За вказаних обставин просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та пояснив, що на момент скоєння злочину відповідач ОСОБА_5 мав земельну ділянку. 27 травня 2014 року відповідачу було вручено обвинувальний акт, а 30 травня 2014 року був укладений договір дарування. Вказаний договір дарування відповідач ОСОБА_5 уклав з метою уникнення відповідальності за рішенням суду. Під час розслідування кримінального провадження арешт на майно не накладався, таким чином слідчий не виконав вимоги ст.131 КПК України щодо вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, одним з видів якого є арешт майна, належним чином не виконав доручення начальника слідчого відділення про вжиття заходів щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження. Не можуть слугувати доказом документи про придбання відповідачем ОСОБА_6 дошок, оскільки відповідач не змогла пояснити, де саме сушаться придбані нею дошки, а надані відповідачем повідомлення про початок виконання будівельних робіт та будівельного паспорту є прикриттям фіктивності укладеного відповідачами договору дарування, адже ОСОБА_6 виконувати будівельні роботи самостійно не в змозі ні фізично ні матеріально. Укладаючи договір дарування земельної ділянки, відповідачі не прагнули настання тих наслідків, які виходять із вчиненого правочину. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала та пояснила, що син із сім'єю проживає з нею, але в нього своя сім'я. Оскільки в сина не було коштів для будівництва, земельну ділянку подарував їй. Чоловік їздить на заробітки, тому розпочали будівництво комусь із дітей. Просить у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_7 пояснила, що твердження позивача та її представника про те, що договір дарування земельної ділянки укладений нібито з метою уникнути матеріальної відповідальності перед позивачем є надуманими та необґрунтованими. Вказана земельна ділянка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку. Договір дарування був посвідчений нотаріусом, а оригінал договору та витяг з державного реєстру з моменту укладення договору дарування знаходиться у ОСОБА_6. В подальшому ОСОБА_6, як власник земельної ділянки, замовила та отримала будівельний паспорт житлового будинку, господарських будівель і споруд та Управлінням ДАБІ у Рівненській області було видано повідомлення про початок будівельних робіт. Крім того, ОСОБА_6 були закуплені будівельні матеріали для будівництва, що вказує на те, що спірний договір не є фіктивним. Отже, після отримання земельної ділянки в дарунок, відповідач ОСОБА_6 фактично нею володіє і користується. На момент укладення договору будь-яких заборон щодо вчинення будь-яких дій щодо відчуження земельної ділянки не було. Під час досудового розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 дії чи бездіяльність слідчого щодо не накладення арешту на майно позивачем не оскаржувалися. Позовні заяви були вручені відповідачу ОСОБА_5 разом з обвинувальним актом і на час укладення договору дарування, позови не були задоволені. Крім того, в судовому засіданні позивач так і не вказала, які саме її права було порушено при укладенні договору дарування земельної ділянки. При укладенні договорів дарування сторонами було дотримано всіх вимог закону, що є необхідними для дійсності правочину. За вказаних обставин вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Просить у позові відмовити.

Свідок ОСОБА_9 показала, що на час розслідування кримінального провадження земельна ділянка була зареєстрована на ОСОБА_5. Вважає, що договір було укладено з метою уникнення відповідальності за рішенням суду. Арешт на майно ОСОБА_5 не накладався, дії слідчого під час досудового розслідування кримінального провадження вона не оскаржувала. Щомісячно ОСОБА_5 сплачує по 179,00 гривень.

Свідок ОСОБА_10 показав, що кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 перебувало у його провадженні. Цивільні позови під час розслідування потерпілими не подавались. Оскільки кримінальне провадження є нематеріального характеру, арешт на майно під час досудового розслідування не накладався.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

В силу вимог ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 15.08.2014 року у справі №571/863/14-к ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 119 КК України до трьох років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням тривалістю два роки та звільнено від відбування покарання на підставі пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію» від 08 квітня 2014 року.

Згідно вироку суду з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто 25000,00 гривень майнової шкоди та 50000,00 гривень моральної шкоди. На

користь ОСОБА_8 стягнуто 30000,00 гривень моральної шкоди (а.с.13-15).

02.12.2014 року позивачем ОСОБА_3 отримано виконавчий лист, за яким 03.12.2014 року відкрито виконавче провадження (а.с.17,18).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3, свідок ОСОБА_9 пояснили, що під час розслідування кримінального провадження арешт на майно ОСОБА_5 не накладався, дії слідчого потерпілою не оскаржувались. Також позивач та свідок пояснили, що відповідач ОСОБА_5 щомісячно перераховує на їхню користь по 179,00 гривень. відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України зазначені обставини визнаються судом достовірними та такими, що не підлягає доказуванню.

Згідно свідоцтва про право власності, індексний номер 15824761 від 06.01.2014 року, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га є приватною власністю ОСОБА_5.(а.с.71,72).

30 травня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали договір, згідно якого ОСОБА_5, за згодою дружини ОСОБА_11, подарував ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1. Договір дарування зареєстровано в реєстрі за №747 та посвідчений державним нотаріусом Рокитнівської районної державної нотаріальної контори Витичак Г.М. (а.с.48).

Як встановлено, договір дарування земельної ділянки укладений з дотриманням вимог щодо його форми, змісту і не суперечить закону.

Згідно накладної №75 від 06.06.2014 року та квитанції до прибуткового касового ордера №79 від 06.06.2014 року ОСОБА_6 придбала у ПП ОСОБА_13 дошку обрізну хвойних порід обрізна в кількості 15 м3 та оплатила кошти в сумі 18120,00 гривень(а.с.51,52).

Не заслуговують на увагу суду твердження представника позивача, що накладна на придбання дошки є неналежним доказом тому що відповідач ОСОБА_6 не пояснила, де сушаться куплені дошки, оскільки зазначені накладна та квитанція оформлені належним чином, містять всі відомості щодо особи підприємця та особи, яка придбала та оплатила відповідні кошти.

Відповідно Детальної інформації про фізичну особу, ОСОБА_13 зареєстрований у Єдиному державному реєстрі як фізична особа-підприємець 2012.2000, діяльність пов'язана з лісопильним та стругальним виробництвом, виробництвом інших виробів з деревини, оптовою торгівлею деревиною та інше (а.с.89).

Згідно ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим провочином.

Встановлено, що 15.06.2015 року відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та будівництва Рокитнівської РДА видано для ОСОБА_6 будівельний паспорт та схему забудови земельної ділянки (а.с.63-65). 16.06.2015 року ОСОБА_6 повідомила Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області про початок виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1, повідомлення зареєстровано 16.06.2015 року №08 (а.с.62).

Не знайшло свого підтвердження посилання позивача та її представника, що договір дарування земельної ділянки є фіктивним, так як укладений відповідачем ОСОБА_5 з метою уникнення матеріальної відповідальності за рішенням суду, оскільки вони спростовуються поясненнями позивача та свідка ОСОБА_14, що відповідач ОСОБА_5 щомісячно перераховує по 179,00 гривень та письмовими доказами, а саме: накладною, будівельним паспортом, повідомленням про початок будівельних робіт, які досліджені судом та визнані достовірними.

Аналізуючи зібрані по справі докази та правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_3 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, спростовані відповідачами, а тому є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

У зв'язку з відсутністю підстав для визнання договору недійсним, підстави для виключення із державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення права власності ОСОБА_5 нерухомого майна також відсутні.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки.

Звільнити позивача ОСОБА_3 від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рокитнівський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Рокитнівського районного суду

Рівненської області А.Ф.Комзюк

Повний текст рішення виготовлено 29 вересня 2015 року.