Справа № 591/5623/15-ц
Провадження № 2/591/2064/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого: судді Бурда Б.В.

при секретарі: Терещенко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області про стягнення матеріальної допомоги та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимогу обґрунтовує тим, що вона працює заступником начальника Сумського обласного центру з надання безоплатної вторинної допомоги, якій перейменований в Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області. 25.05.2015 року вона звернулася до відповідача з заявою про виплату їй матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Однак вказана допомога їй тривалий час не виплачувалася. 12 серпня 2015 року було видано наказ про виплату їй вказаної матеріальної допомоги в розмірі посадового окладу. Вважає, що відповідач провів виплату спірної матеріальної допомоги в розмірі меншому ніж передбачено Колективним договором. Зазначає, що даний вид матеріальної допомоги мав бути виплачений їй в розмірі середньомісячної заробітної плати. Зазначила, що вказаними діями їй завдано моральну шкоду. Тому просить стягнути з відповідача матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 2182,76 грн., що становить різницю між її середньомісячною заробітною платою та її посадовим окладом, а також 5000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Представник відповідача позов заперечила та пояснила, що спірна матеріальна допомога була виплачена в розмірах визначених колективним договором.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач працювала заступником директора Сумського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з 13 лютого 2013 року . Як вбачається з пояснень позивача та представника відповідача, на час розгляду справи у суді позивача звільнено з роботи.

Встановлено, що під час роботи позивач подала відповідачу заяву про виплату їй матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, яка була вручена відповідачу 22.06.2015 року (а.с. 10-11)

Під час роботи у відповідача посадовий оклад позивача становив 2374 грн., а розмір середньомісячної заробітної плати 4092,41 грн., що підтверджується довідкою (а.с. 51-52) та не заперечується позивачем.

Наказом директора Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області позивачу, як заступника директора Сумського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, була надана матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в розмірі посадового окладу. (а.с. 23)

Як вбачається з заявки на видачу готівки та перерахування коштів на вкладні рахунки (а.с. 43) та платіжного доручення (а.с. 42) на підставі наведеного вище наказу позивачу була нарахована та виплачена спірна матеріальна допомога в розмірі посадового окладу в сумі 2374 грн., з якої при виплаті проведене утримання усіх обовязкових податків, зборів та платежів, що визначені законом. Фактично позивач отримала 1909,65 грн. спірної матеріальної допомоги.

Суд вважає, що при виплаті та обрахуванні розмір спірної матеріальної допомоги відповідачем не порушені вимоги закону.

Постановою КМУ від 20.06.2012 року № 552 «Про умови оплати праці працівників Координаційного центру з надання правової допомоги та його територіальних відділень» визначено право директорові Координаційного центру та директорам територіальних центрів у межах затвердженого фонду оплати праці: 2) надавати працівникам матеріальну допомогу для оздоровлення одночасно з наданням щорічної відпустки та для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Так, як вбачається з Колективного договору (додаток 1 - Положення про преміювання, оплату праці та соціальні гарантії на 2013-2017 роки п. 3.2) Працівникам Центру надається матеріальна допомога для оздоровлення одночасно з наданням щорічної відпустки та для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника. Матеріальна допомога надається у межах сум, передбачених кошторисом на ці цілі і при фактичній наявності коштів.

Положення наведеної Постанови КМУ та Колективного договору вказують на те, що ними визначена максимальний розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, що надається працівнику - не більше середньомісячної заробітної плати працівника. Мінімальний розмір спірної матеріальної допомоги вказаними нормативними актами не встановлено.

Як встановлено судом, спірна матеріальна допомога виплачена позивачу в розмірі посадового окладу, тобто у межах визначених Колективним договором.

Той факт, що у 2014 році позивачу матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань була виплачена в розмірі середньої-місячної заробітної плати (а.с. 53-54) не свідчить на те, що у 2015 році спірна матеріальна допомога також мала бути визначена саме у максимальному розмірі та не спростовує наведені вище висновки суду.

Також слід зазначити, що виплата спірної матеріальної допомоги позивачу була здійснена на підставі відповідного наказу №79 від 11.08.2015 року, вимоги про скасування якого позивачем не заявлялося.

Позивачем по справі, поряд із вищезазначеними вимогами, ставиться питання про відшкодування моральної шкоди у звязку з порушенням її трудових прав.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Проте, позивачем суду не надано належних і допустимих доказів, що вона у зв'язку з неправомірними діями відповідача зазнала душевних страждань, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і це вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а відтак підстави для задоволення позову у цій частині також відсутні.

Як вже встановлено судом розмір спірної допомоги визначено відповідачем з дотримання вимог закону.

Посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідачем тривалий час не вирішувалося питання про виплату їй спірної матеріальної допомоги не заслуговує на увагу, оскільки ані Колективним договором, ані наведеною вище Постановою КМУ, що регулює порядок оплати праці працівників центру з надання правової допомоги та його територіальних відділень, не визначено строків виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених позовних вимог, на підставі поданих ними доказів.

В ході розгляду справи позивачем не надано доказів на підтвердження факту порушення відповідачем її трудових прав, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 81, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

суддя