Справа №581/95/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сізов Д. В.
Номер провадження 22-ц/788/1147/15 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4,

на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 21 квітня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м'ясокомбінат"

про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації, компенсації витрат частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, вихідної допомоги при звільненні та відшкодування упущеної вигоди, завданої порушенням трудового законодавства,

в с т а н о в и л а :

02 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, посилався на те, що з 02 липня 2007 по 21 серпня 2007 рік працював у відповідача на посаді пресувальника-формувальника харчової продукції в ковбасному цеху та звільнився за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП.

Незважаючи на його роботу у дві зміни, по 10-14 год. на добу, роботодавець всупереч вимогам трудового законодавства безпідставно не нараховував йому заробітну плату за роботу в надурочні часи у подвійному розмірі та за роботу в нічний час не менше 20% тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи. Крім того, індексація заробітної плати та компенсація втрати частини заробітку не проводилась.

З приводу названих порушень трудового законодавства він неодноразово звертався до профспілкового комітету товариства, начальників його відділів, однак не отримавши належного захисту своїх прав як молодого спеціаліста, він вирішив звільнитись, подавши заяву на звільнення за згодою сторін, яку вимушено, за рекомендацією роботодавця, змінив на заяву про звільнення за власним бажанням.

Після його звільнення, товариство неодноразово, а саме 25 квітня, 30 травня, 01 липня 2008 року та у жовтні 2009 року піддавалось перевіркам інспекцією з питань праці, у ході яких встановлено ряд грубих порушень, зокрема, і його трудових прав, а посадові особи товариства притягувались до адміністративної відповідальності. Зазначає, що перевірками встановлено порушення роботодавцем вимог ст.ст.27, 97, 115 КЗпП щодо встановлення випробувального строку, виплати заробітної плати один раз на місяць, положень ст.ст.29, 30 Закону України "Про оплату праці" стосовно обов'язку довести до відома працівника умови оплати праці та забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи. Тому вважав, що роботодавець зобов'язаний виплатити йому вихідну допомогу при звільненні у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку.

Необхідність відшкодування завданої йому шкоди, яку називає "упущеною вигодою, завданою порушенням трудового законодавства", мотивував тим, що внаслідок вимушеного, через порушення роботодавцем трудового законодавства, звільнення не здійсняться його життєві плани, а саме: працювати на м'ясокомбінаті, за направленням від цього підприємства навчатись у вищому навчальному закладі, своєю працею заробити грошей для надання допомоги своїй сім'ї, збудувати на околиці м. Глобине будинок, отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, одружитися, створити сім'ю.

У зв'язку з наведеним просив стягнути з відповідача на свою користь :

- заборгованість по заробітній платі,

- індексацію заробітної плати,

- компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати,

- вихідну допомогу при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку, а також

- відшкодувати упущену вигоду, завдану порушенням трудового законодавства, у розмірі 3000000 грн.

Рішенням суду від 21 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Глобинський м'ясокомбінат" на користь ОСОБА_3 452,36 грн. невиплаченої заробітної плати та 199,50 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 3653,27 грн. судового збору.

Стягнуто з ТОВ "Глобинський м'ясокомбінат" в дохід держави 73 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах із відповідачем з 02 липня 2007 року по 21 серпня 2007 року та працював на посаді пресувальника-формувальника харчової продукції в ковбасному цеху.

21 серпня 2007 року ОСОБА_3 було звільнено за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.10).

Як на підставу для задоволення позову ОСОБА_3 посилався на порушення його трудових прав, з приводу чого він неодноразово звертався до органів прокуратури та до Територіальної державної інспекції праці у Полтавській області, яка за скаргами позивача проводила відповідні перевірки, результати яких відображені в актах №16-08-7/26 від 25 квітня 2008 року, №16-08-7/47 від 01 липня 2008 року, №16-08-7/20 від 11 березня 2009 року та №16-08-7/62 від 19 жовтня 2009 року. Названими перевірками було встановлено, зокрема, наступне.

Відповідно до табелю обліку робочого часу позивач відпрацював :

- у липні 2007 року 16 днів (128 год.) і йому було нараховано 1273,28 грн., з яких: 1207,28 грн.- оплата нарядів та 65,86 грн.- доплата за роботу у нічний час ( проте за відсутності достовірних даних обліку виконуваних працівниками робіт під час перевірки не було встановлено кількість відпрацьованих годин в нічний час). ;

- у серпні 2007 року 3 дні (24 год.) за які нараховано 463,65 грн., з яких: 176,33 грн. - оплата згідно нарядів, 160 грн.- допомога по тимчасовій втраті працездатності, 127,32 грн. компенсація за 3 дні невикористаної щорічної відпустки; із 26 по 30 липня 2007 року на підставі заяви позивача йому було надано відпустку без збереження заробітної плати. У табелях обліку робочого часу 03 липня та 16, 17, 20, 21 серпня - зазначені прогули, але адміністрація не надала письмових доказів на підтвердження цих прогулів ( доповідні, пояснення і т.і.). Крім того, ОСОБА_3 був прийнятий на роботу з 02 липня 2007 року, проте у табелі обліку робочого часу за 02 липня 2007 року проти прізвища позивача будь-які відомості відсутні.

27 серпня 2007 року позивачу виплачено 1050 грн. заробітної плати за липень 2007 року; 31 серпня 2007 року позивачу виплачено 106,59 грн.

За серпень 2007 року позивачу не виплачено 286,06 грн. розрахункових.

Наступною перевіркою було встановлено, що на рахунку підприємства №662 "Депонована заробітна плата" ОСОБА_3 обліковуються не виплачені розрахункові в сумі 513,92 грн. (286,06 + 227,83) з яких :

- розрахункові кошти, нараховані на день звільнення, в сумі 286,06 грн. та

- донараховані кошти після проведеної перевірки в червні 2008 р. в сумі 276,32 грн. (до виплати 227,83 грн.), яка складається з:

73,52 грн. - компенсація частини втраченої заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати станом на червень 2008 року;

202,80 грн. - зарплата за 03 липня та 16, 17, 20, 21 серпня 2007 року (5,07 грн. (годинна тарифна ставка обвалювальника 6 розряду) х 40 годин).

Крім того, під час перевірок було встановлено наступне.

ОСОБА_3 двічі у 2008 році та один раз у 2009 році надсилав Товариству листи з вимогою надати розрахунок заборгованості по заробітній платі та розрахуватись з ним, проте особисто на підприємство не звертався і не повідомляв реквізити рахунку, на який підприємство могло б перерахувати належні йому кошти.

У вхідній кореспонденції за 2008 рік у Товаристві зареєстровано два листи ОСОБА_3, а саме : вх. № 1714 від 16.07.2008 р. та вх. № 6114 від 11.11.2008 р., які адресовані головному бухгалтеру, у яких відсутні прохання про проведення з ним розрахунку та не повідомлений номер рахунку. За 2009 рік зареєстрований один лист від ОСОБА_3: вх. № 470 від 04.02.2009 р., у якому він просить повідомити його про розрахунок загальної суми невиплачених йому коштів.

У вихідній кореспонденції за 2008 р. зареєстровано три листи-відповіді на адресу ОСОБА_3 : №1806-08 від 20.06.2009 р., №2026-08 від 23.07.2008 р. та №3487-08 від 20.11.2008 р., в яких ОСОБА_3 запрошувався на підприємство для одержання розрахункових коштів, але при цьому підприємством не надано доказів про відправлення названих листів (поштових квитанцій, повідомлень на ім'я ОСОБА_3).

03 березня 2009 року Товариство надіслало ОСОБА_3 рекомендований лист за вих. №801-09, зі змісту якого вбачалось, що позивач запрошується до бухгалтерії Товариства для отримання розрахункових коштів та зазначалось про необхідність повідомити бухгалтерію про те, яким чином перерахувати йому названі кошти. Лист направлено з описом, про що свідчить поштова квитанція № 14/778 від 10.03.2009 р. на ім'я ОСОБА_3, опис вкладення на ім'я ОСОБА_3, засвідчений поштовим штемпелем від 10.03.2009 р.;

10 квітня 2009 року за вихідним №1269-09 Товариство надіслало ОСОБА_3 рекомендований лист з повідомленням аналогічного змісту, про що свідчить поштове повідомлення №104096 про вручення 03.06.2009 р. цього листа особисто ОСОБА_3.

З письмових пояснень керівника Товариства вбачається, що ОСОБА_3 відповідей на листи не надіслав і особисто не з'явився на підприємство за отриманням належних йому коштів.

За результатами проведених Територіальною державною інспекцією праці у Полтавській області перевірок було також встановлено, у табелях обліку робочого часу по ковбасному цеху за серпень, вересень 2009 року не обліковується робота в нічний, надурочний час. Начальник цеху ОСОБА_5, який був звільнений з Товариства 16.09.2009 р., в усній формі пояснив, що робота у вихідні, святкові дні, надурочний та нічний час в цеху не проводилась (а.с. 126-129, 135-137, 138-139,140).

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позову у повному обсязі, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими. При цьому виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 2. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. 3. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи було встановлено, що первинні документи щодо обліку робочого часу позивача у Товаристві відсутні у зв'язку із закінченням терміну їх зберігання, так як позивач звернувся до суду з позовом, який розглядався у даній справі, тільки у лютому 2015 року, тобто більше ніж через 7 років після свого звільнення з Товариства ( ас. 168).

В той же час ні позивач, ні відповідач не оспорювали результати вищеназваних перевірок, проведених Територіальною державною інспекцією праці у Полтавській області. За таких обставин у суду першої інстанції були підстави покласти в основу своїх висновків обставини, які були встановлені Територіальною державною інспекцією праці у Полтавській області під час вищеназваних перевірок.

Частково задовольняючим позов про стягнення заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 19 жовтня 2009 року на рахунку товариства № 662 "Депонована заробітна плата" обліковується не виплачена ОСОБА_3 при звільненні заробітна плата у розмірі 513 грн. 89 коп., з яких :

286 грн. 06 коп.- не виплачена при звільненні заробітна плата та

276 грн. 3 коп.- донараховані у червні 2008 році кошти (до виплати 227 грн. 83 коп.), з яких: 73 грн. 52 коп.- компенсації частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, та 202 грн. 80 коп. - зарплата за 03 липня, 16, 17, 20 та 21 серпня 2007 року ( після утримання податків та обов'язкових платежів 166 грн. 30 коп.).

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню 452 грн. 36 коп. (286 грн. 06 коп. + 166 грн. 30 коп.), при цьому виходив з того, що додатково нарахована компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати станом на червень 2008 року у розмірі 73 грн. 52 коп. не підлягає стягненню, оскільки строк її невиплати інший.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що задовго до того, як ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду Товариство самостійно нарахувало належні йому до виплати суми, загальний розмір яких склав 513 грн. 89 коп., і неодноразово пропонувало ОСОБА_3 отримати ці суми. Приймаючи до уваги визнання відповідачем позову у цій частині, у суду першої інстанції не було підстав для оцінки обґрунтованості нарахувань названої суми (513 грн. 89 коп.) та для часткового задоволення названих позовних вимог.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що позов про стягнення нарахованої заробітної плати та інших виплат в загальній сумі 513 грн. 89 коп. підлягає задоволенню.

В той же час колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення заробітної плати за надурочну роботу та роботу у нічний час. При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з того, що під час розгляду справи позивач не надав доказів на підтвердження своїх доводів про те, що під час трудових відносин з відповідачем йому нараховувалась і не була виплачена заробітна плата за роботу у нічний час чи в надурочний час (окрім 65 грн. 86 коп., мова про які йде нижче). При цьому слід зазначити про те, що не дивлячись на заявлені з цього приводу позовні вимоги, позивач їх виклав неконкретно, тобто не назвав певні дні та часи надурочних робіт та робіт у нічний час.

Перевіркою Територіальної державної інспекції праці у Полтавській області також не були встановлені факти роботи позивача у нічний час та в надурочні часи, за які б йому не була нарахована заробітна плата.

Акт перевірки Територіальною державною інспекцією праці у Полтавській області від 25 квітня 2008 року містить відомості про те, що згідно табеля обліку використання робочого часу ОСОБА_3 за липень 2007 року йому нарахована доплата за роботу у нічний час у розмірі 65 грн. 86 коп. Однак, ні з пояснень головного бухгалтера Товариства, ні з пояснень начальника відділу оплати праці Товариства та у зв'язку з відсутністю відповідних документів під час названої перевірки не було встановлено фактичних обставин, за яких були проведені названі нарахування.

Крім того, слід зазначити наступне. При вирішенні позовних вимог про стягнення заробітної плати колегія суддів керується положеннями ч.1 ст. 11 та ч.1 ст.303 ЦПК України, відповідно до якої під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В даній справі заявлений позов про стягнення нарахованої заробітної плати за часи роботи позивача, які обліковувались відповідачем у встановленому порядку. Доводи представника ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у стягненні заробітної плати за роботу позивача у надурочний та у нічний час, яка начебто відповідачем не обліковувалась, - є необґрунтованими, оскільки в даній справі заявлявся позов лише про стягнення заробітної плати. Позов про встановлення фактів роботи позивача в надурочний час, чи у нічний час із зазначенням конкретних днів і часів такої роботи, - у даній справі не заявлявся, а тому вирішення названих питань знаходиться поза межами заявленого у справі позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення сум індексації заробітної плати. При цьому виходить з наступного.

Відповідно до ст. 33 Закону України " Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч.1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078).

Згідно за ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Коефіцієнти індексації розраховуються індивідуально для кожного працівника, залежно від того, який місяць для працівника буде базовим. Індексація в базовому місяці не проводиться.

Позивач був прийнятий на роботу у Товариство у липні 2007 року, а звільнений - в серпні 2007 року. Отже, враховуючи той факт, що за період роботи позивача у Товаристві індекс споживчих цін не перевищив установленого порогу, після якого роботодавець зобов'язаний провести індексацію заробітної плати, у відповідача не виник обов'язок проводити індексацію заробітної плати позивача за період липень-серпень 2007 pоку.

У зв'язку зі зміною суми заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача ( 513 грн. 89 коп.), підлягає зміні і рішення суду в частині вирішення позову про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

З 1 січня 2001 року набрав чинності Закон України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року N 2050-III, на підставі якого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159 затверджено "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" ( далі - Порядок).

Статтями 2 і 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року передбачається, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно за ст. 5 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року та п. 6 Порядку від 21 лютого 2001 р. N 159 своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає.

Судом встановлено і цей факт сторонами не оспорюється, що відповідач лише 03 червня 2009 року належним чином повідомив ОСОБА_3 (шляхом надіслання йому рекомендованого листа) про можливість отримання ним заборгованості по заробітній платі будь-яким зручним для нього способом, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що починаючи з червня 2009 року відсутня вина відповідача у тому, що позивачу не була виплачена депонована заробітна плата та інші нарахування.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів обраховує компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати за період з вересня 2007 року (з наступного місяця після звільнення позивача) до травня 2009 року .

Колегія суддів обраховує суму компенсації шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого, позивачу доходу за серпень 2007 року в сумі 513 грн. 89 коп. на індекс інфляції в період невиплати доходу ( вересень 2007 року - травень 2009 року), який складає 44,14 %.

Сума компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків його виплати складає 226 грн. 83 коп.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду, яким відмовлено у задоволенні позову про застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України. При цьому виходить з того, що встановлена ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання не застосовується до трудових відносин, які виникли у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права. Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2014 р. у справі N 6-43цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений з 21 серпня 2007 року за власним бажанням, ч.1 ст. 38 КЗпП. В даній справі позивач не оспорював правову підставу свого звільнення, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення вихідної допомоги у вигляді тримісячного середнього заробітку, передбаченої ст. 44 КЗпП за умови звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення сум упущеної вигоди, яку позивач пов'язує з порушенням його прав у сфері трудових відносин з відповідачем. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу порушення законодавства про працю, Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про зайнятість населення", заподіяння шкоди працівнику під час виконання трудових обов'язків (саме на ці порушення посилався позивач як на підставу для задоволення названих позовних вимог) регулюються КЗпП України та названими Законами, які не передбачають можливості відшкодування упущеної вигоди.

Колегія суддів вважає, що інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на результати вирішення заявленого у справі позову.

За результатами розгляду справи відповідно до ст. 88 ЦПК України з ТОВ "Глобинський м'ясокомбінат" підлягає стягненню в дохід держави 365 грн. 40 коп. судового збору.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, пп. 3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 21 квітня 2015 року в частині стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, вирішення питання про судові витрати скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м'ясокомбінат" на користь ОСОБА_3 513 грн. 89 коп. - невиплаченої заробітної плати та інших нарахувань та 226 грн. 83 коп. - компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, а усього 740 грн. 83 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський м'ясокомбінат" в дохід держави 365 грн. 40 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -