У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивачки ОСОБА_5, її представників ОСОБА_6, ОСОБА_7, представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 30 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

третя особа Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 30 червня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_9, визнано спільною сумісною власністю придбане в період шлюбу майно: автомобіль «Mersedes», модель Sprinter, д.н. НОМЕР_1, автомобіль «ГАЗ», модель ПБ 33023 ГАРЗ, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_2, квартиру АДРЕСА_1, шуруповерт Bosch PSR 10,8 LI-2, перфоратор Bosch PBH 2100 RE; виділено та визнано право власності за ОСОБА_9 на автомобіль «Mersedes», модель Sprinter, д.н. НОМЕР_1, вартістю 310514 грн. 20 коп.; виділено та визнано право власності за ОСОБА_5 на автомобіль «ГАЗ», модель ПБ 33023 ГАРЗ, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_2, вартістю 200000 грн.00 коп.; визнано право власності за ОСОБА_9 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2; визнано право власності за ОСОБА_5 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2; виділено ОСОБА_5 шуруповерт Bosch PSR 10,8 LI-2, вартістю 977 грн. 00 коп. та перфоратор Bosch PBH 2100 RE, вартістю 977 грн. 00 коп., на загальну суму 1994 грн. 00 коп.; стягнуто компенсацію з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 в розмірі 108520 грн. 20 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_9 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не у повній мірі встановлені обставини, які мають значення для справи. Так, встановивши факт придбання сторонами та наявності перфоратора та шуруповерта, судом, на думку апелянта, неправомірно не взяті до уваги фіскальні чеки, які підтверджують придбання сторонами двох кутових шліфмашинок, пили бензинової, тримера. Апелянт зазначає, що до пояснень свідка ОСОБА_10 щодо зазначеного майна, суд мав поставитись критично та, що дані пояснення не спростовують факту придбання сторонами техніки та її наявності у відповідача.

Також апелянт вважає, що судом помилково, при визначенні розміру компенсації вартості поділених автомобілів з неї на користь відповідача було стягнуто 108502 грн. 20 грн. замість 54251 грн. 10 коп., тобто без урахування часток кожного з подружжя у спільному майні. ОСОБА_9 вважає, що суд без обґрунтування підстав виділив у її власність автомобіль марки «Mersedes» не врахувавши інтереси сторін та можливість реального виконання рішення суду в цій частині, оскільки автомобілями користується відповідач, позивач не має до них доступу та, крім того, не має відповідної категорії на керування ватажними автомобілями. Вона зауважує, що обидва спільних автомобілі мали бути присуджені відповідачу, а їх вартість має бути врахована при присудженні їй квартири.

При вирішенні справи, на думку апелянта, суд мав керуватися п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»відповідно до якого, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4, 5 ст.71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Вважає, що оскільки вона згодна на отримання компенсації за відділення спільних автомобілів відповідачу, то суд мав присудити дані автомобілі ОСОБА_5, а ОСОБА_9, відповідно, присудити спірну квартиру в цілому.

Крім того, апелянт вважає, що судом не зясовано в повній мірі всі обставини справи, зокрема не визначено розмір заборгованості за кредитним договором на спірну квартиру.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_9 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доказано придбання інструментів шуруповерта Bosch PSR 10,8 LI-2 та перфоратора Bosch PBH 2100 RE, виділив вказане майна у власність ОСОБА_5, при цьому суд вважав, що відсутні докази щодо придбання кутової шліфмашинки Makita GA 9020,; кутової шліфмашинку PWS 68; пили бензинової AL-KO BKS 40/40 11; тримера Jonsered GT 2126 оскільки копії чеків та гарантійні талони не вказують їх приналежність сторонам, щодо їх наявності та спростовується показами свідка ОСОБА_10

Суд першої інстанції прийшов до висновку про виділення та визнання за ОСОБА_9 право власності на автомобіль «Mersedes», модель Sprinter, д.н. НОМЕР_1, вартістю 310514 грн. 20 коп., а за ОСОБА_5 право власності на автомобіль «ГАЗ», модель ПБ 33023 ГАРЗ, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_2, вартістю 200000 грн. 00 коп. та про виділення йому шуруповерта Bosch PSR 10,8 LI-2 та перфоратора Bosch PBH 2100 RE. При цьому судом визначено розмір компенсації.

Також, суд вважав доведеним придбання квартири №36, яка розташована за адресою: м.Чернігів, пр.Миру, 186 подружжям в період шлюбу та визнав за сторонами право власності по 1/2 частки спірної квартири за кожним.

Судом було відмовлено у розподілі зобовязання за кредитним договором, оскільки ПАТ «ВТБ Банк» в даній справі залучений в якості третьої особи, а тому суд не може вирішувати питання про права та обовязки кредитора, який не був по справі відповідачем, а брав участь в якості третьої особи без самостійних вимог.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду Чернігівської області.

Відповідно до розяснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційному суді, що ОСОБА_9 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 02 серпня 2003 року (а.с.5).

Від даного шлюбу 05 грудня 2003 року народилась донька ОСОБА_11 (а.с.6) та 19 лютого 2011 року син ОСОБА_12 (а.с.7).

За час перебування в шлюбі, а саме в 2008 році, сторонами було придбано вантажний автомобіль «ГАЗ», модель ПБ 33023 ГАРЗ, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СВС №047633 від 09 червня 2008 року (а.с.8). Оціночна вартість на дату предявлення позову 200000 грн. 00 коп.

Також сторонами в 2010 році була придбана двокімнатна квартира №36, яка розташована за адресою: м.Чернігів, пр.Миру, 186, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27 грудня 2010 року (а.с.9-10).

Відповідно до п.2.2 даного договору «оплата ціни продажу квартири здійснена покупцем повністю до підпису цього договору. Гроші в сумі 73000 грн. 00 коп. , одержані продавцями повністю до підписання цього договору, що стверджується їх підписами, а решта 168000 грн. 00 коп. буде сплачено протягом 2-х банківських годин за рахунок кредитних коштів отриманих у ПАТ «ВТБ Банк» та одержання цієї суми буде підтверджено заявою Продавців, підпис на якій буде посвідчено нотаріально. Продавці підтверджують, що їм відомо про передачу в іпотеку квартири покупцем до моменту повного розрахунку в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором №CH1/237 від 27 грудня 2010 року, який одержано у ПАТ «ВТБ Банк» на придбання квартири та дають свою згоду на це». Оціночна вартість на дату предявлення позову 241300 грн. 00 коп.

В 2012 році сторонами придбаний вантажний автомобіль «Mersedes», модель Sprinter, д.н. НОМЕР_1. Оціночна вартість на дату предявлення позову 20000 доларів США. Відповідно до офіційного курсу долару США Національного банку України станом на 09 грудня 2014 року, 1 долар США становить 15,52571 грн. Тобто, вартість даного сімейного майна подружжя у національній валюті становить 310514 грн. 20 коп.

Отже, судом першої інстанції вірно було встановлено, яке саме майно було придбано подружжям, а також його вартість, яка не оспорювалась сторонами.

Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що набуте подружжям за час шлюбу майно, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст.70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до вимог ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно з розясненнями, викладеними у п.25 Постанови Пленуму Верховного «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом.

За обставин, коли предметом поділу є два вантажні автомобілі, які є неподільними, колегія погоджується з рішенням суду про виділення кожній зі сторін по одному автомобілю з компенсацією їх вартості. Доводи позивачки про те, що відсутність у неї прав на керування вантажним автомобілем позбавляє її можливості його використання не заслуговують на увагу, оскільки права власника не обмежуються правом користування. Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що вантажні автомобілі належать до речей для професійних занять відповідача, оскільки про це відсутні належні докази.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно визнано право власності на спірну квартиру по 1/2 частині за кожним із сторін, адже підстав для відступлення від рівності часток у майні подружжя немає.

Доводи апеляційної скарги стосовно розподілу кредитних зобовязань перед банком також відхиляються колегією суддів апеляційного суду, оскільки висновок суду першої інстанції, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 при отриманні кредитних коштів виникли не лише сімейні правовідносини, але й цивільні права і обовязки, які регулюються нормами цивільного законодавства, то розподіл боргових зобовязань подружжя згідно кредитного договору тісно повязаний з частковою заміною боржника у зобовязанні, є вірним. Отже, дійсно, суд не може розподілити зобовязання за кредитним договором, сторонами якого були ОСОБА_5 та ПАТ «ВТБ Банк», оскільки ПАТ «ВТБ Банк» в даній справі залучений в якості третьої особи. Крім того, визнання за сторонами часткового права власності на квартиру не вплине і на правовідносини з забезпечення кредитного договору іпотекою.

Не заслуговують на уваги доводи апелянта стосовно доведеності купівлі за спільні кошти шліфмашинки Makita GA 9020; кутової шліфмашинку PWS 68; пили бензинової AL-KO BKS 40/40 11; тримера Jonsered GT 2126 оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази придбання даних інструментів саме позивачем або відповідачем по справі, а також їх наявності на час розгляду справи у сторін або у третіх осіб.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно помилкового визначення судом першої інстанції суми компенсації різниці вартості спільних автомобілів у розмірі 108520 грн. 20 коп. а не 54 240 грн. 10 коп., то колегія суддів звертає увагу апелянта, що визначившись з майном, що підлягає поділу, його вартістю, способом поділу, відсутністю підстав для відступлення від рівності часток, суд першої інстанції припустився лише арифметичної помилки щодо суми компенсації. Питання ж виправлення описки чи арифметичної помилки визначено в ст.219 ЦПК України, де зазначено, що суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки. ОСОБА_9 не позбавлена права звернутися до суду першої інстанції з відповідною заявою.

При вирішенні спору та ухваленні рішення суд першої інстанції виходив відповідно до ст.ст.10, 11, 60, 212, 213 ЦПК України із повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: