Справа № 442/1150/15 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/4792/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Бадівської О.О.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, її представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Відділення громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дрогобицького міського відділу УМВС України у Львівській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2015 року у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянта посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є власником цього житла.

Апелянт стверджує, що будинок, який знаходиться за зазначеною вище адресою є його основним, постійним та єдиним місцем проживання, він регулярно здійснює оплату за комунальні послуги, за власні кошти утримує даний житловий будинок у належному стані, постійно проводить капітальні та поточні ремонти.

Апелянт також зазначає, що відповідачка ОСОБА_3 - його невістка з 2001 року не проживає в належному йому будинку, що підтверджується показаннями свідків та довідкою Модрицької сільської ради Дрогобицького району від 5.02.2015 року, а тому вона втратила право користування зазначеним житлом.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасників судового розгляду дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1, який складається з однієї кімнати, площею 18,6 кв.м., кухні та господарських споруд (два сараї, вбиральня, огорожа), належить на праві власності позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 30.04.2000 року. Як вбачається із записів будинкової книги, в будинку проживають та зареєстровані позивач як власник та відповідачка з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5, 2000 року народження як невістка та внучка власника. Крім того, як встановлено матеріалами справи, в будинку проживає без реєстрації син позивача, а чоловік відповідачки - ОСОБА_6

Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно зі ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом, належним на праві власності позивачу, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для цього.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено матеріалами справи і це не заперечується сторонами, в будинку також зареєстрована та проживає неповнолітня дочка відповідачки, яка є внучкою позивача. Шлюб між її батьками не розірваний і відповідачка як мати здійснює свої батьківські обов'язки щодо дочки, проте, постійно не може проживати в будинку внаслідок перешкод, якій їй чиняться з боку її чоловіка ( сина позивача), з яким перебуває в шлюбі. Суд дав належну оцінку показанням свідків, допитаних в судовому засіданні, про те, що відповідачка в силу обставин, що склалися в її сім`ї та негативної поведінки її чоловіка, який випивав і застосовував до неї фізичну силу, виганяв з будинку, змушена була періодично залишати спірне житло, проте, інтересу до нього не втрачала. Судом також встановлено, що іншого житла у відповідачки немає.

З урахуванням встановленого, суд дійшов правильного висновку, що позивачем не представлено достатньо доказів у підтвердження позовних вимог та непроживання відповідачки в будинку понад встановлений законом строк без поважних причин та обґрунтовано відмовив у позові.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.