Справа № 446/283/12 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 22-ц/783/1445/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Ясиновська Я.

особи, які беруть участь у справі: ОСОБА_2, представники позивача ОСОБА_3, ОСОБА_6., представники відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Кам»янка-Бузької міської ради та ОСОБА_2 на рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року за позовом ДТГО «Львівська залізниця» до Кам'янка-Бузької міської ради Львівської області, ОСОБА_2, третя особа: Головне управління Держкомзему України у Львівській області про визнання незаконним та скасування п.2 рішення Кам'янка-Бузької міської ради Львівської області від 14.11.2003 року №10, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку від 19.05.2006 року серія НОМЕР_1, виданого ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року позов ДТГО «Львівська залізниця» до Кам'янка-Бузької міської ради Львівської області, ОСОБА_2, третя особа: Головне управління Держкомзему України у Львівській області про визнання незаконним та скасування п.2 рішення Кам'янка-Бузької міської ради Львівської області від 14.11.2003 року №10, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку від 19.05.2006 року серія НОМЕР_1, виданого ОСОБА_2 задоволено; визнано незаконним та скасовано п.2 рішення Кам»янка-Бузької міської ради Львівської області від 14.11.2003 року №10 «Про безкоштовну передачу земельних ділянок у приватну власність»; визнано недійсним Державний Акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 19.05.2003 року, виданий ОСОБА_2; вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 березня 2015 року виправлено описку та внесено виправлення в текст повного рішення Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області та вказано дату 03.10.2013 року.

Рішення суду оскаржили Кам»янка-Бузька міська рада та ОСОБА_2.

Кам»янка-Бузька міська рада в апеляційній скарзі покликається на його незаконність, необгрунтованість, на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що позивачем не надано розроблених та затверджених у встановленому порядку проектів землеустрою смуг відведення залізниці, а тому посилання на «План меж смуги відведення дільниці Львів-Ківерці в адміністративних межах Кам»янка-Бузького району Львівської області» №95, розробленого 1956 року не відповідає вимогам чинного земельного законодавства. Вказує, що відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку, як і будь-які документи, що б підтверджували право постійного користування даною ділянкою. Крім того, згідно з довідки відокремленого підрозділу «Кам»янка-Бузька дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» від 16.01.2012 року №19, вбачається що за ВП «Кам»янка-Бузька дистанція колії» по Кам»янка-Бузькій міській раді рахується 58, 7062 га землі, за яку у 2011 році сплачено 1028828, 67 грн., таким чином, не відповідає дійсності твердження Позивача про те, що останнім сплачувався земельний податок саме на спірну земельну ділянку нічим не підтверджено. Просить рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року скасувати та ухвали нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі покликається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що позивач не надав розроблених і затверджених в установленому порядку проектів землеустрою смуг відведення залізниці, а тому посилання на «План межі смуги відведення дільниці Львів-Ківерці в адміністративних межах Кам»янка-Бузького району Львівської області» №95, розробленого 1956 року не відповідають вимогам чинного земельного законодавства України, оскільки розміри та режими використання земельних ділянок смуг відведення визначаються за проектами землеустрою, які розробляються і затверджуються в установленому порядку. Просить рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року скасувати та ухвали нове рішення, яким залишити позовну заяву без розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги та скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає даним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням 9 сесії 4 скликання Кам»янка-Бузької міської ради №10 від 14 листопада 2003 року «Про безкоштовну передачу земельних ділянок у приватну власність» п.2 передано безкоштовно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку пл. 6740 кв. м. по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2. На підставі даного рішення ОСОБА_2 19.05.2006 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1, що підтверджує її власність на земельну ділянку площею 0,3120 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, вказаний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № НОМЕР_2 від 09.03.2006 року.

Гарантоване ст. 14 Конституції України право власності на землю може набуватися і реалізовуватися громадянами виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Положеннями ст. 68 ЗК України, ст. 11 ЗК «Про транспорт», ст. 6 ЗУ «Про залізничний транспорт» до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів залізничного транспорту.

Ті обставини, що спірна земельна ділянка зайнята об'єктами залізничної інфраструктури підтверджено «Планом границ полосы отвода линии Львов-Киверцы Львовской железной дороги в административных границах Брюховичского района Львовской области 1956 года», який відповідно до ст. 17 ЗУ «Про основи містобудування» є містобудівною документацією, яка є основою, зокрема для підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації та вирішення питань щодо вилучення (викупу) передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Нормами чинних на момент набуття права на земельні ділянки залізницею у 1956 році нормативно-правових актів, а саме ЗК УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходитися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Разом з тим, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п. п. 54, 55 «Общих начал землепользования и землеустройства» (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року).

Згідно з «Планом меж смуги відведення дільниці Львів-Ківерці в адміністративних межах Кам»янка-Бузького району Львівської області», розробленого в 1956 році проектною конторою Південно-Західної залізниці та погоджено старшим землевпорядником Кам»янка-Бузького району Львівської області Дмитренком, ширина смуги відведення на 43 км. перегону Сапіжка-Радехів становить 90 м від осі колії.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 149 ч. 2 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як вилучення ділянки у встановленому порядку у залізниці не проводилося. Із залізницею, як суміжним землекористувачем, не було погоджено акт встановлення і узгодження меж землекористувачів в натурі та не було отримано погодження на вилучення земельної ділянки.

У відповідності із ст. 84 ч. 4 п. б ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями. Пунктом 5 постанови ВРУ №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію ЗК України» передбачено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування.

Положеннями ст. 152 ч. 3 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, серед іншого і шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ст. 155 ч. 1 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Нормами ст. 16 ч.1 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ст.16 ч. 2 п. 10 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до вимог ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права, а документом, що посвідчує таке право є державний акт.

Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності законності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано цей документ.

У відповідності із положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Статтею 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції закону від 01.01.2013 року, передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку, яка знаходиться у смузі відведення Львівської залізниці згідно з містобудівною документацією, Планом меж полоси відводу лінії Львів-Ківерці Львівської залізничної дороги в адміністративних межах Кам»янка-Бузького району Львівської області 1956 року, що заборонено п.б ч.4 ст.84 ЗК України та прийшов до обґрунтованого висновку щодо визнання незаконним та скасування п.2 рішення 9 сесії 4 скликання Кам»янка-Бузької міської ради №10 від 14 листопада 2003 року " Про безкоштовну передачу земельних ділянок у приватну власність» та визнання недійсним Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 19.05.2003 року, виданий ОСОБА_2.

Відтак, висновки суду першої інстанції достатньо вмотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи. Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарг висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

А тому, на підставі ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційні скарги і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Кам»янка-Бузької міської ради відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра