Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 324/365/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Лінник Г.О.
Провадження №22-ц/778/3876/15 Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М.С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3 на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 17 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Семенівське» Пологівського району, третя особа відділ Державного агентства земельних ресурсів України в Пологівському районі Запорізької області про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною, скасування державної реєстрації та зобов'язання повернути земельну ділянку, зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Семенівське» Пологівського району до ОСОБА_2 про спонукання до виконання угоди та визнання наявності за ТОВ «Семенівське» права оренди ,-

ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Семенівське» про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною та зобов'язання повернути земельну ділянку.

В позові зазначав, що йому на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 22.03.2001 року за № 33 належить на праві власності земельна ділянка площею 15,20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Семенівської сільської ради Пологівського району Запорізької області. Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 01.04.2007 року позивачем було передано належну йому земельну ділянку на умовах платного строкового використання ТОВ «Семенівське». Кінцевий строк орендних відносин сторони узгодили до 31.12.2013 року.

У 2012 році ОСОБА_2 отримав від відповідача екземпляр додаткової угоди № 1 до договору оренди земельної ділянки № 83 від 26.03.2008 року, у якому змінено п.6 основного договору та продовжено термін орендних відносин до 31.12.2019 року. Додаткова угода підписана від імені позивача, однак не позивачем. Істотні умови додаткової угоди з ним не узгоджувалися, його волевиявлення на її укладення не запитувалося. У зв'язку з цим листом від 01.09.2012 року він повідомив відповідача про підробку його підпису в додатковій угоді, про відсутність його згоди на продовження терміну орендних відносин та прохав повернути землю після сплину строку договору оренди, тобто після 31.12.2013 року.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив визнати додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки недійсною, скасувати її державну реєстрацію та зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку.

Не погоджуючись з позовом, у липні 2014 року ТОВ «Семенівське» звернулося до суду із зустрічним позовом про спонукання до виконання угоди та визнання наявності за ТОВ «Семенівське» права оренди, в якому прохали спонукати ОСОБА_2 до виконання умов додаткової угоди № 1 до договору оренди земельної ділянки № 83 від 26.03.2008 року, укладеної 01.12.2009 року, номер запису у Державному реєстрі земель 06 від 09.08.2010 року та визнати за ТОВ «Семенівське» право оренди на умовах, викладених у вказаній додатковій угоді № 1 до договору оренди земельної ділянки № 83 від 26.03.2008 року, укладеної 01.12.2009 року, номер запису у Державному реєстрі земель 06 від 09.08.2010 року.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 17 квітня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову, зустрічний позов задоволено частково.

Визнано за ТОВ «Семенівське» право оренди на умовах, викладених у Додатковій угоді № 1 до договору оренди земельної ділянки № 83 від 26.03.2008 року, укладеної 01.12.2009 року, номер запису у Державному реєстрі земель 06 від 09.08.2010 року, в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про спонукання ОСОБА_2 до виконання умов Додаткової угоди №1 від 01.12.2009 року, сторонами в апеляційному порядку не оскаржено, тому у відповідності до вимог приписів ст.303 ЦПК України колегією суддів не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 та частково задовольняючи зустрічний позов ТОВ «Семенівське» суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустими доказами своїх вимог про недійсність додаткової угоди до договору оренди змельної ділянки, оскільки висновки експерта є неясними та неповними, клопотань про призначення додаткової експертизи сторони не заявляли, а вимоги зустрічного позову про право ТОВ «Семенівське» на оренду земельної ділянки на умовах додаткової угоди є підставними.

Погодитися з такими висновками суду не можна так, як суд дійшов їх з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте оскаржуване рішення не відповідає цим вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 15,20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Семенівської сільської ради Пологівського району Запорізької на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, що виданий на підставі рішення Семенівської сільської ради від 22.03.2001 року № 33 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 30.03.2001 року за № 1859(а.с.8).

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 01 квітня 2007 року позивачем ОСОБА_2 було передано належну йому землю на умовах платного строкового використання ТОВ «Семенівське». Кінцевий строк орендних відносин обумовлений до 31.12.2013 року (п.6 договору), про що у Державному реєстрі земель був вичинений відповідний запис 26.03.2008 року (а.с.9-14).

Додатковою угодою № 1 від 01 грудня 2009 року до вказаного договору оренди земельної ділянки були внесені зміни в тому числі до п.6 основного договору та продовжено термін орендних відносин до 31.12.2019 року. Вказана додаткова угода зареєстрована 09 серпня 2010 року в Пологівському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що 09.08.2010 року у Державному реєстрі земель був вчинений відповідний запис №06 (а.с.15).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону "Про оренду землі" від 06.10.1998 року (надалі - Закон), орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Положеннями ч.1 ст.16 вказаного Закону передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України, правочин між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (правочини, які повністю виконуються у момент їх вчинення), належить вчиняти письмово. При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій, якщо він підписаний сторонами (ч.2 ст.207 ЦК України).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання недійсним додаткової угоди №1 від 01 грудня 2009 року до основного договору оренди земельної ділянки ОСОБА_2 посилався на ту обставину, що він не підписував вказаної додаткової угоди і не вживав жодних дій щодо укладення цієї угоди з відповідачем, а також жодним чином не висловлював свого бажання та не спрямовував свого волевиявлення на продовження орендних відносин з відповідачем після спливу строку договору оренди, тобто після 31.12.2013 року.

На підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу свої позовних вимог, ОСОБА_2 було надано до суду першої інстанції висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Запорізький області №259 від 04.12.2013 року (а.с.23-26). Окрім цього, ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2014 року за клопотанням представників сторін у даній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с.107-109, 114-115). На вирішення експерта судом були поставлені, в тому числі, запитання чи позивачем або його дружиною ОСОБА_4 виконаний підпис в графі «Орендодавець» у додатковій угоді №1 від №1 від 01 грудня 2009 року до договору оренди земельної ділянки від 26.03.2008 року, укладеної від імені ОСОБА_2 з ТОВ «Семенівське» та зареєстрованої 09 серпня 2010 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 06 (а.с.107-109, 114-115).

Суд першої інстанції, отримавши у січні 2015 року висновок судової почеркознавчої експертизи № 183-14 від 30.12.2014 року критично поставився до нього, посилаючись на його неясність, оскільки об'єктом дослідження експерта вказана не оспорювана додаткова угода №1 від 01 грудня 2009 року, а договір оренди від 01 квітня 20017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на запит суду першої інстанції завідуючий Запорізького відділення експертної установи, якій доручалось виконання вказаної експертизи пояснив, що під час складання висновку судовим експертом ОСОБА_5 було зроблено механічну помилку, а саме видалений фрагмент тексту із зазначенням додаткової угоди №1 від 01 грудня 2009 року, а залишено запис договору оренду оренди земельної ділянки. Вказана механічна помилка не впливає на зроблений висновок по постановленим судом питанням (а.с.164).

Згідно зі ст. 150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Згідно із роз'ясненнями, що містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з'ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Проте, суд першої інстанції всупереч вимогам ч.4 ст.10 ЦПК України не обговорив та не запропонував сторонам усунути неясність висновків експертизи шляхом допиту експерта.

Задовольняючи клопотання апелянта, суд апеляційної інстанції в судовому засіданні заслухав експерта, який проводив судову почеркознавчу експертизу по вказаній справі. Експерт ОСОБА_5 пояснив суду, що під час складання тексту висновків екпертизи по вказаній справі він припиустився механічної помилки. Об»єктом дослідження була саме додаткова угода №1 від 01 грудня 2009 року, що підтверджується фототаблицєю (а.с.137). Ним була усунута механічна помилка і складений доопрацьований висновок із правильним зазначенням об»єкту дослідження.

У відповідності до п.14.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08 жовтня 1998 року (з подальшими змінами), у разі виявлення у висновку експерта технічних помилок та/або недоліків за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), або керівника установи висновок повертається експерту для доопрацювання.

Колегія суддів, враховуючи роз»яснення експерта ОСОБА_6 та положення п.14.3 вказаної Інструкції, задовольнила клопотання представника позивача та долучила до матеріалів справи доопрацьований висновок судової почеркознавчої експертизи по вказаній справі, згідно якого підписи, виконані від імені ОСОБА_2 та розміщені в графі «Орендодавець» в оригіналах трьох екземплярів додаткової угоди №1 від 01.12.2009 року до договору оренди земельної ділянки від 26.03.2008 року, укладеної від імені ОСОБА_2 з ТОВ «Семенівське» та зареєстрованої 09 серпня 2010 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 06, виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що факт не підписання позивачем оспрюваної додаткової угоди №1 до договору оренди земельної ділянки від 01.09.2008 року підтверджується не тільки висновками судової почеркознавчої експертизи №183-14 від 30.12.2014 року, а і зверненням ОСОБА_2 до правоохоронних органів із заявою про вчинення підробки додаткової угоди та висновками проведеної в рамках кримінального провадження експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Запорізький області №259 від 04.12.2013 року, з яких вбачається, що підпис від імені ОСОБА_2 в додатковій угоді №1 від 01.12.2009 року до договору оренди земельної ділянки від 26.03.2008 року виконаний не ОСОБА_2, ОСОБА_4, а іншою особою(а.с.23-26).

Тому позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з визнанням договору оренди земельної ділянки від 01.09.2008 року недійсним, із підстав передбачених ч.3 ст.203 та ст.215 ЦК України та витребування у відповідача в порядку ст.387 ЦК України земельну ділянку шляхом зобов'язання ТОВ «Семенівське» повернути її позивачу на підставі акту - прийому передачі.

Щодо заявлених вимог про скасування запису про державну реєстрацію оспорюваної додаткової угоди, то вони задоволенню не підлягають, оскільки така вимога не належить до передбаченого законом способу захисту порушеного права, бо не погоджується з положенням Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ст. 26 вказаного Закону записи до Державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Отже, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації права на земельну ділянку, а не реєстрації угоди. Крім того, державний реєстратор в якості відповідача у позові по даній справі не заявлявся.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 01.12.2009 року, то вимоги зустрічного позову про визнання права оренди на підставі цієї угоди задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з ТОВ «Семенівське» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати 1 152,60грн., які складаються із понесених позивачем витрат під час звернення до суду першої інстанції у розмірі 243,60грн. (а.с.1), до суду апеляційної інстанції - 121,80грн. (а.с.131) та витрат на проведення експертизи 787,20грн. (а.с.157)

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в оскаржуваній частині скасуванню з підстав, передбачених п.1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи і порушенням судом норм процесуального та матеріального права, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 до ТОВ «Семенівське» та відмови у задоволенні вимог зустрічного позову з вищевикладених підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 17 квітня 2015 року у цій справі в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Семенівське» задовольнити частково.

Визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 01 грудня 2009 року до договору оренди земельної ділянки № 83 від 26 березня 2008 року, укладену від імені ОСОБА_2 з ТОВ «Семенівське», яка 09 серпня 2010 року була зареєстрована в Пологівському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель був вчинений запис №06.

Зобов'язати Товариства з обмеженою відповідальністю повернути земельну ділянку площею 15,2 га (кадастровий номер :05:011:0051), що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 за актом прийому передачі.

У задоволенні решти вимог відмовити.

У задоволенні вимог зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Семенівське» про визнання права оренди на умовах, викладених у Додатковій угоді № 1 від 01.12.2009 року до договору оренди земельної ділянки № 83 від 26.03.2008 року відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Семенівське» судові витрати 1 152,60 грн (тисяча сто п'ятдесят дві).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: