Справа № 740/2622/15
Провадження № 2/740/834/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд в складі:

головуючого- судді Скалозуба О.М.,

при секретарі Полєтавкіній М.О.,

за участі представника ОСОБА_1 -адвоката ОСОБА_2, представника ДТГО «Південно-Західної залізниці» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ніжин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДТГО «Південно-Західна залізниця», ОСОБА_4 міської ради про визнання права на укладення договору оренди земельної ділянки без отримання згоди та підпису суміжного землекористувача в акті погодження меж земельної ділянки, акті приймання-передачі межових знаків на зберігання і визнання погодження меж земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач в заяві просить визнати за ним право на укладення договору оренди земельної ділянки, площею 0,0035 га, розташованої по вулиці Вокзальній, 6-А в місті Ніжині, Чернігівської області без отримання згоди та підпису суміжного землекористувача залізничної станції Ніжин державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» в акті погодження меж цієї земельної ділянки та акті приймання-передачі межових знаків на зберігання та визнати погодженими межі земельної ділянки, площею 0,0035 га, розташованої по вулиці Вокзальній, 6-А в місті Ніжині ,Чернігівської області згідно її зовнішніх меж від точки «А» до точки <А» (4.50+7.70+4.50+7.70) у відповідності до кадастрового плану, що міститься в проекті землеустрою щодо відведення земельною ділянки в оренду, виготовленому багатопрофільним науково-виробничим підприємством «ЧЕРОНА-Л» за 2014 рік, без підпису суміжного землекористувача залізничної станції Ніжин державного територіально- галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» в акті погодження меж цієї земельної ділянки та акті приймання-передачі межових знаків на зберігання, посилаючись на слідуюче: на підставі договору купівлі-продажу ларька від 20 серпня 1997 року, посвідченого ОСОБА_4 міською нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3110, він купив у Товариства покупців трудового колективу кафе станції Ніжин ларьок № 22, розташований в м. Ніжині по перону вокзалу станції Ніжин. Його право власності на зазначений об'єкт було зареєстроване в ОСОБА_4 МБТІ, про що свідчить реєстровий напис на договорі купівлі- продажу.

Рішенням сорок дев'ятої сесії п'ятого скликання ОСОБА_4 міської ради від 30 червня 2009 року вказаному ларьку присвоєна адреса: м. Ніжин, вул. Вокзальна, 6-а, замість м. Ніжин, перон вокзалу станції Ніжин. Його право власності на об'єкт нерухомості ларьок № 22 за вказаної адресою зареєстроване у встановленому порядку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.11.2009 року.

Рішенням арбітражного суду Чернігівської області від 04 листопада 1999 року у справі № 2/579 за його позовом до виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради, Управління Південно-Західної залізниці м. Київ про визнання права користування земельною ділянкою його позов задоволено повністю: визнано за ним право постійного користування, зокрема, на земельну ділянку розміром 35 кв. м., на якій розташований вищевказаний ларьок № 22. Суд також вирішив спонукати виконавчий комітет ОСОБА_4 міської ради видати акт на право постійного користування зазначеною земельною ділянкою в межах плану від 24 червня 1994 р. і технічних паспортів, виданих БТІ, в 20 денний термін з дня отримання рішення.

Цим же рішенням арбітражного суду припинено дію державного акту на право постійного користування землею № 21 від 24 червня 1994 року, виданого ОСОБА_4 міськвиконкомом, залізничній станції Ніжин, зокрема, на земельну ділянку розміром 35 кв. м., на якій розташований ларьок № 22, що належить на праві власності йому. Зобов'язано ОСОБА_4 міськвиконком внеси відповідні зміни в землекористування станції Ніжин, зазначені в акті № 21 від 24 червня 1994 року.

Вказане рішення арбітражного суду Чернігівської області перевірялося в порядку нагляду і залишене без змін постановою заступника голови арбітражного суду Чернігівської області № 02-14/28-1-32 від 10 квітня 2000 року, а також переглядалося в касаційному порядку і залишене без змін постановою Вищого арбітражного суду України № 04-1/28-14/105 від 31 липня 2000 року.

Ухвалюючи такі рішення, господарські суди виходили з того, що на момент придбання ним кафе «Дорожнє» та кіоску № 22 (який тепер має адресу : вул. Вокзальна, 6а, м. Ніжин, Чернігівська обл.) відносилися до нерухомого майна. Разом з переходом до нього на підставі договорів купівлі-продажу права власності на це нерухоме майно до нього перейшло і право користування земельними ділянками, на яких воно розташоване без зміни їх цільового призначення відповідно до ст. 30 ЗК України від 12 грудня 1990 р.

Вищий арбітражний суд України в своїй постанові від 31 липня 2000 р.№ 04-1/28-14/105 також встановив, що 29 квітня 1996 р. представництво ФДМ України в м. Ніжині уклало договір з товариством покупців членів трудового колективу кафе ст. Ніжин, яким узгоджено купівлю-продаж майнового комплексу кафе ст. Ніжин за адресою: м. Ніжин, вул. Вокзальна, 1.

04 червня 1997 р. укладено додаткову угоду, якою доповнено передачу складу павільйону, складу, ларьків №№ 36, 21, 22, 1, 2.

Виконком ОСОБА_4 міської ради рішеннями від 20 грудня 1994 р. визначив певного землекористувача кафе ст. Ніжин, припинивши за згодою адміністрації станції користування ділянками 100 кв. м. та 30 кв. м.

В зазначеній постанові Вищий арбітражний суд України зауважив, що віповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про транспорт» будівлі, зайняті під торгівлею товарами, не належать до земель залізничного транспорту.

Таким чином, арбітражними судами ще в 1999 2000 р. р. встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований належний йому ларьок №22, що тепер має адресу вул. Вокзальна, 6а, м. Ніжин, Чернігівська обл., вибула з користування станції Ніжин, не відноситься до земель транспорту і не може до них відноситися згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про транспорт».

Виконавчий комітет ОСОБА_4 міської ради свого часу вищевказане рішення арбітражного суду Чернігівської області не виконав: акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 35 кв. м. під належним йому ларьком № 22 в межах плану від 24 червня 1994 року і технічних паспортів, виданих БТІ, в 20 денний термін з дня отримання рішення йому не видав; відповідні зміни в землекористування станції Ніжин, зазначені в акті № 21 від 24 червня 1994 року не вніс.

У зв'язку з цим рішенням Європейського суду з прав людини від 12 грудня 2013 року у справі «Малахова та інші проти України» (заява № 35995/09 та 249 інших заяв, в тому числі й його) постановлено, що були допущені порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції і статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

З набранням чинності Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року видача йому, як фізичній особі, державного акта на право постійного користування землею стала юридично неможливою в силу приписів ч. 2 ст. 92 цього Кодексу, відповідно до якої права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; в) релігійні організації' України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

Відтак, рішенням п'ятдесят третьої сесії п'ятого скликання ОСОБА_4 міської ради від 25 листопада 2009 року йому дозволено виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,0035 га по вул. Вокзальна, 6-а в м. Ніжині для експлуатації ларька № 22, який є його власністю відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24493805 від 18 листопада 2009 року згідно договору купівлі- продажу ларька від 20 серпня 1997 р.

На підставі цього рішення він уклав договір з землевпорядною організацією - багатопрофільним науково-виробничим підприємством «ЧЕРОНА-Л».

У процесі виготовлення вищевказаного проекту землеустрою постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі №825/660/14 за його позовом до Управління Держземагентства у ОСОБА_4 районі Чернігівської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії ,зобов'язано Управління Держземагентства внести зміни до державної статистичної звітності (форма № 6- зем) по обліку земельної ділянки площею 0,0035 га по вул. Вокзальна, 6-а в м. Ніжині, зазначивши як земельна ділянка ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області, яка не надана у власність або користування.

Вказане рішення було виконане внесені відповідні зміни до статистичної звітності і йому видана довідка форми № 6-зем від 05 серпня 2014 року № 02- 31/330, у якій зазначено, що земельна ділянка площею ,0035 га по вул. Вокзальна, 6-а в м. Ніжині відноситься до земель, не наданих у власність або постійне користування в межах населених пунктів.

У 2014 році БНВП «ЧЕРОНА-Л» виготовлено проект землеустрою щодо відведення йому в оренду вищевказаної земельної ділянки.

Однак, Управлінням Держземагенства у ОСОБА_4 районі Чернігівської області відмовлено у державній реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі у зв'язку з тим, що у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання, що міститься в проекті землеустрою, відсутній підпис суміжного землекористувача представника станції Ніжин.

У 2014 році під час складання проекту землеустрою він неодноразово, в тому числі й через свого представника (адвоката ОСОБА_2 В.) звертався до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (далі відповідач 1), у віданні якого перебуває залізнична станція «Ніжин», з клопотанням направити свого представника для погодження меж земельної ділянки та підписання акту погодження меж земельної ділянки, акту приймання-передачі межових знаків на зберігання. Але відповідач 1 відмовився погоджувати межі земельної ділянки та підписувати акт, мотивуючи свою відмову тим, що, на його думку, попри численні судові рішення, які набрали законної сили і якими вже питання про його право на земельну ділянку вирішено, вказана земельна ділянка перебуває в його постійному користуванні на підставі державного акту серії ЯЯ № 373631 від 24.06.1994 року.

На момент придбання ним кіоску № 22, який тепер має адресу вул. Вокзальна, 6а, м. Ніжин, Чернігівська обл. був чинним ЗК України 12 грудня 1990 року, у ч. 1 ст. 30 якого було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Рішенням арбітражного суду Чернігівської області від 04 листопада 1999 року у справі № 2/579 визнано за ним право постійного користування на земельну ділянку розміром 35 кв. м. (0,0035 га), на якій розташований вищевказаний ларьок № 22, і припинено дію державного акту на право постійного користування землею від 24 червня 1994 року, виданого ОСОБА_4 міськвиконкомом залізничній стаїгції Ніжин в частині цієї земельної ділянки.

Отже, він правомірно набув у власність нерухоме майно ларьок № 22, розташований по вул. Вокзальній, 6а в м. Ніжині, і до нього перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,0035 га, на якій він розташований.

У зв'язку з цим посилання відповідача 1 на те, що вказана земельна ділянка перебуває й його користуванні на підставі державного акта від 24 червня 1994 року, як на підставу для відмови у погодженні меж цієї земельної ділянки є повністю неправомірним, необгрунтованим і таким, що суперечить вищевказаним численним судовим рішенням.

Представник ОСОБА_1Л-адвокат ОСОБА_2 в судовому засідання позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених в ньому.На його думку невизнання представником відповідача позову з тих підстав,що вони не є суміжними землекористувачами,а законним користувачем даної земельної ділянки,є продовженням спору,який уже вирішенио арбітражними судами на підставі матеріалів,на які посилається представник відповідача..В 2009 році за позивачем зареєстроване право власності на вказану будівлю,.як на обєкт нерухомого майна,а тому позивач має право з переходом права власності на нерухоме майно право користування спірною земельною ділянкою.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву ,в якій просив справу розглядати за його відсутності та прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Представник відповідача ДТГО «Південно-Західної залізниці» ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмове заперечення, в якому відповідач зазначив, що залізниця є законним користувачем земельної ділянки в межах станції Ніжин Ніжинського району Чернігівської області.

24.06.1994 року на підставі рішення виконкому ОСОБА_4 міської ради від 17.05.1994 № 108 станції Ніжин Південно-Західної залізниці видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ,розміром 10,2300 га за цільовим призначенням - розміщення і експлуатація основних, підсобних та допоміжних будівель і споруд.

У позовній заяві позивачем зазначено, що виконком ОСОБА_4 міської ради рішенням від 20.12.1994 визначив певного землекористувача- кафе ст. Ніжин, припинивши за згодою адміністрації станції користування 100 кв.м. та 30 кв.м. При цьому позивачем не надано копії вищенаведеного рішення та не зазначено його номер.

Відповідно до п. 2.4. рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міської Ради народних депутатів від 21.10.1997 № 328 «Про внесення зміни в державний акт на право постійного користування землею, затвердження матеріалів інвентаризації земель підприємств, установ та організацій міста, передачу земельних ділянок у приватну власність, надання у постійне та тимчасове користування», виконком міської Ради народних депутатів вирішив оформити право постійного користування на земельну ділянку площею 20 кв. м. приватному підприємцю ОСОБА_1 в районі залізничної станції Ніжин на підставі договору купівлі-продажу ларька, зареєстрованого державною нотаріальною конторою за № 1-3110 від 20.08.1997 року, згідно Земельного кодексу України.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської Ради від 09.07.1999 № 257 «Про відміну рішення виконкому» відмінено п. 2.4. вищенаведеного рішення,оскільки землекористувачем зазначеної земельної ділянки є станція Ніжин Державного територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця». Своєї згоду на оформлення права постійного користування земельною ділянкою площею 20 кв.м. під ларьком приватного підприємця ОСОБА_1, що знаходиться на території станції Ніжин Залізниця не надавала.

Щодо зазначення позивачем у позовній заяві, що його право власності на ларьок № 22, розташований в м. Ніжині по перону вокзалу станції Ніжин, зареєстровано в ОСОБА_4 МБТІ, про що свідчить реєстровий запис на договорі купівлі-продажу, повідомляємо наступне.

Відповіднодо листа від 26.07.2001 № 307 ОСОБА_4 міжміського бюро технічної інвентаризації управління житлово-комунального господарства Чернігівської обласної державної адміністрації, адресованого міському голові ОСОБА_6 (копія - начальнику управління житлового- комунального господарства), при проведенні первинної інвентаризації та реєстрації права власності за Державою, в акті прийомки в експлуатацію «кіоску № 22», який розташований на пероні ст. Ніжин, та будівлю «кафе «Дорожнє», яке розташоване на привокзальній площі, не було вказано, що кіоск є тимчасовою будівлею, тому бюро зробило помилковий висновок і провело первинну реєстрацію права власності як на капітальну будівлю, але, при обстеженні кіоска 12.06.2001 було виявлено, що фундамента під будівлею немає, а є тільки стрічкова основа під обкладку стін цеглою. А також в листі зазначено, що бюро, також, допустило помилку, зареєструвавши договори купівлі-продажу «кіоску № 22» та кафе «Дорожнє» за TOB «Кафе станції Ніжин» та гр. ОСОБА_1, не врахувавши, що у правовстановлюючих документах не указана адреса, а тільки місцезнаходження кіоску та кафе.

Враховуючи допущені в період з 1996 по 1999 роки помилки, в бюро проведено анулювання державної реєстрації прав власності на вказані в листі об'єкти та вирішено направити громадянину ОСОБА_7 листа про анулювання державної реєстрації прав власності на будівлі «кіоску № 22» та кафе «Дорожнє».

Також, позивач у позовній заяві посилається на рішення Арбітражного суду Чернігівської області від 04.11.1999 у справі № 2/579 за позовом ПП ОСОБА_7 до виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради та Управління Південно-Західної залізниці м. Київ.

Судячи зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, ПП ОСОБА_7 не звертався до державної виконавчої служби щодо примусового виконання рішення в порядку та в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Натомість у позовній заяві позивач посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 12.12.2013 у справі «Малахова та інші проти України» (заява № 35995/09 та 249 інших заяв, в тому чисті і Позивача), яким постановлено, що були допущені порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції і статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Залізниці не зрозуміло яке відношення має вищенаведене рішення до справи, що розглядається (в додатках до позовної заяви відсутня копія вищенаведеного рішення). Позивачем не вчинено жодних дій щодо виконання рішення від 04.11.1999 у справі № 2/579 відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

25.10.2001року набрав чинності Земельний кодекс України, ч. 2 ст. 92 якого вже на той момент було передбачено, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.

З моменту прийняття Вищим арбітражним судом України постанови від 31.07.2000 № 04-1/28-14/105 щодо залишення рішення Арбітражного суду Чернігівської області від 04.11.1999 у справі № 2/579 без змін до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 минуло майже два роки, тому у позивача був час для вжиття заходів щодо виконання рішення суду.

09.09.2015 року на адресу Залізниці надійшов лист від 05.09.2014 № 09/14/1/2 від адвоката ОСОБА_2 з повідомленням ФОП ОСОБА_1 з'явитися повноважному представнику станції Ніжин Південно-Західної залізниці 25.09.2014 за адресою: м. Ніжин, вул, Вокзальна, 6-а для прийомки- передачі межових знаків на зберігання та погодження меж земельної ділянки площею ,0035 га, яка розташована за адресою: м. Ніжин, вул. Вокзальна, 6 - а, з підписанням відповідних актів при складанні проекту землеустрою щодо відведення цієї ділянки у користування на умовах оренди.

Залізницею надано відповідь від 12.09.2015 року № НЗС-4/1051 на вищенаведений лист, яким наголошено на тому, що Залізниця є не суміжним землекористувачем, а законним користувачем всієї земельної ділянки площею 10,2300 га відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 373631 від 24.06.1994. Таким чином, запропоноване Залізниці погодження меж не підпадає під норми ч. 3.12. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. У зв'язку з чим Залізниця не надала згоди на погодження меж земельної ділянки та зазначила, що вважає незаконними будь-яке погодження меж на території належним чином оформленої цілісної земельної ділянки державної власності.

Таким чином, Залізниця правомірно користується спірною земельною ділянкою, тому вимоги позивача про визнання права на укладення договору оренди земельної ділянки без отримання згоди та підпису суміжного землекористувача в акті погодження меж земельної ділянки, акті приймання-передачі межових знаків на зберігання і визнання погодження меж земельної ділянки є незаконними та необгрунтованими.

Суд, вислухавши представників сторін, ознайомившись та дослідивши наявні матеріали справи і надані докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу ларька від 20 серпня 1997 року, посвідченого ОСОБА_4 міською нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3110, позивач купив у Товариства покупців трудового колективу кафе станції Ніжин ларьок № 22, розташований в м. Ніжині по перону вокзалу станції Ніжин. Право власності на зазначений об'єкт було зареєстроване в ОСОБА_4 МБТІ, про що свідчить реєстровий напис на договорі купівлі- продажу.

Відповідно до рішенням сорок дев'ятої сесії п'ятого скликання ОСОБА_4 міської ради від 30 червня 2009 року вказаному ларьку присвоєна адреса: м. Ніжин, вул. Вокзальна, 6-а, замість м. Ніжин, перон вокзалу станції Ніжин.

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.11.2009 року право власності на об'єкт нерухомості ларьок № 22 за вказаної адресою зареєстроване за ОСОБА_1

Згідно копії рішенням арбітражного суду Чернігівської області від 04 листопада 1999 року у справі № 2/579 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради, Управління Південно-Західної залізниці м. Київ про визнання права користування земельною ділянкою позов задоволено повністю і визнано за ОСОБА_1 право постійного користування земельною ділянкою, розміром 35 кв. м., на якій розташований вищевказаний ларьок № 22. Судом також вирішено спонукати виконавчий комітет ОСОБА_4 міської ради видати акт на право постійного користування зазначеною земельною ділянкою в межах плану від 24 червня 1994 р. і технічних паспортів, виданих БТІ, в 20 денний термін з дня отримання рішення.

Данимрішенням арбітражного суду частково припинено дію державного акту на право постійного користування землею № 21 від 24 червня 1994 року, виданого ОСОБА_4 міськвиконкомом залізничній станції Ніжин, на земельну ділянку розміром 100 м кв і 35 кв. м., на яких розташовані кафе «Дорожнє» і ларьок № 22 і які належать на праві власності ОСОБА_1Л і зобов'язано ОСОБА_4 міськвиконком внеси відповідні зміни в землекористування станції Ніжин, зазначені в акті № 21 від 24 червня 1994 року.

Вказане рішення арбітражного суду Чернігівської області в порядку нагляду залишене без змін постановою заступника голови арбітражного суду Чернігівської області № 02-14/28-1-32 від 10 квітня 2000 року, а також переглядалося в касаційному порядку і залишене без змін постановою Вищого арбітражного суду України № 04-1/28-14/105 від 31 липня 2000 року.

Вищий арбітражний суд України в своїй постанові від 31 липня 2000 р.№ 04-1/28-14/105 також встановив, що 29 квітня 1996 р. представництво ФДМ України в м. Ніжині уклало договір з товариством покупців членів трудового колективу кафе ст. Ніжин, яким узгоджено купівлю-продаж майнового комплексу кафе ст. Ніжин за адресою: м. Ніжин, вул. Вокзальна, 1. 04 червня 1997 р. укладено додаткову угоду, якою доповнено передачу складу павільйону, складу, ларьків №№ 36, 21, 22, 1, 2.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про транспорт» будівлі, зайняті під торгівлею товарами, не належать до земель залізничного транспорту.

Позивач, як передбачено ст. 30 ЗК України, одержав спірні будівлі від товариства покупців кафе «Ніжин» разом з правом користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі.

Згідно копії виписки з рішення пятдесят третьої сесії пятого скликання ОСОБА_4 міської ради від 25.11.2009 року дозволено підприємцю ОСОБА_1 виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0035 га по вул. Вокзальна, 6а, для експлуатації та обслуговування малої архітектурної форми-ларька №22, який є його власністю.

Висновком Управління Держземагенства у ОСОБА_4 районі ,Чернігівської області від 17.02.2015 року погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду підприємцю ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, загальною площею 0,0035 га в м. Ніжині, вул. Вокзальна, 6а.

Відповідно до повідомлення Управління Держземагенства у ОСОБА_4 районі Чернігівської області від 16.04.2015 р. відмовлено у реєстрації спірної земельної ділянки позивачу, оскільки у акті приймання передачі межових знаків на зберігання, що міститься в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки йому в оренду, відсутній підпис суміжного землекористувача-представника ст. Ніжин.

Згідно висновку відділу містобудування та архітектури ОСОБА_4 міської ради від 17.12.2014 року погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умові оренди підприємцю ОСОБА_1, площею 0,0035 га в м. Ніжині, вул. Вокзальна, 6а для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Згідно копії постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі №825/660/14 за позовом ОСОБА_1 до Управління Держземагентства у ОСОБА_4 районі Чернігівської області визнано бездіяльність останнього протиправною та зобов'язано Управління Держземагентства внести зміни до державної статистичної звітності (форма № 6- зем) по обліку земельної ділянки площею 0,0035 га по вул. Вокзальна, 6-а в м. Ніжині, зазначивши як земельна ділянка ОСОБА_4 міської ради Чернігівської області, яка не надана у власність або користування.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

В силу ст.152 ЗК України та ст. 391 ЦК України власник земельної ділянки має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Статтею 198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; г) виготовлення кадастрового плану.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій» межування земель - це комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка.

На момент придбання ОСОБА_1 кіоску № 22, відповідно до ч. 1 ст. 30 чинного на той час ЗК України 12 грувід дня 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Згідно ст. 120 чинного ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з положень норм ч.1 ст.88, 152 ЗК України, ст.391 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги є законними і обгрунтованими ,так як вони доведені наданими і дослідженими в суді доказами . Відмова відповідача ДТГО «Південно-Західної залізниці» з посиланням в запереченнях і в суді на зазначені причини не погодження меж спірної земельної ділянки не ґрунтується на законі та належних і допустимих доказах і така відмова є неправомірною.

Посилання представника відповідача,як на один із доказів заперечення проти позову, на лист від 26.07.2001 № 307 ОСОБА_4 міжміського бюро технічної інвентаризації управління житлово-комунального господарства ,в якому зазначено,що бюро зробило помилковий висновок і провело первинну реєстрацію права власності як на капітальну будівлю, помилково зареєструвавши договори купівлі-продажу «кіоску № 22» та кафе «Дорожнє» за TOB «Кафе станції Ніжин» та гр. ОСОБА_1, не врахувавши, що у правовстановлюючих документах не указана адреса, а тільки місцезнаходження кіоску та кафе,є необгрунтованим ,оскільки наданими позивачем доказами доведено,що позивач є власником ларька №22 і це його право зареєстроване в 2009 році,ларьку присвоєно юридичну адресу по вул.Вокзальна,6-а в м.Ніжині,рішеннями арбітражних судів,які набули законної сили ,припинено дію державного акту на право постійного користування землею № 21 від 24 червня 1994 року, виданого ОСОБА_4 міськвиконкомом, залізничній станції Ніжин, а саме, на земельну ділянку розміром 35 кв. м., на якій розташований ларьок № 22,і зобов'язано ОСОБА_4 міськвиконком внеси відповідні зміни в землекористування станції Ніжин.

З цих же підстав, твердження представника відповідача про те,що залізниця є не суміжним землекористувачем, а законним користувачем всієї земельної ділянки площею 10,2300 га відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 373631 від 24.06.1994 є надуманим і не грунтується на належних і допустимих доказах,оскільки доказами доведено достовірно,що дію вказаного державного акта на право користування спірною земельною ділянкою припинено і це відповідачем не оспорено.

За таких обставин суд приходлить до переконливого висновку,що позов підлягає задоволденню в повному обсязі,а тому слід визнати за ОСОБА_1 право на укладення договору оренди земельної ділянки площею 0,0035 га, розташованої по вулиці Вокзальній, 6-А в місті Ніжині, Чернігівської області без отримання згоди та підпису суміжного землекористувача залізничної станції Ніжин державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» в акті погодження меж цієї земельної ділянки та акті приймання-передачі межових знаків на зберігання, а також визнати погодженими межі вказаної земельної ділянки площею 0,0035 га згідно її зовнішніх меж від точки «А» до точки <А» (4.50+7.70+4.50+7.70) у відповідності до кадастрового плану, що міститься в проекті землеустрою щодо відведення земельною ділянки в оренду, виготовленому багатопрофільним науково-виробничим підприємством «ЧЕРОНА-Л» за 2014 рік, без підпису суміжного землекористувача залізничної станції Ніжин державного територіально- галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» в акті погодження меж цієї земельної ділянки та акті приймання-передачі межових знаків на зберігання..

Керуючись ст.120,152 ЗК України,ст.377 ЦК України,ст.ст. 10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Визнати за ОСОБА_1 право на укладення договору оренди земельної ділянки площею 0,0035 га, розташованої по вулиці Вокзальній, 6-А в місті Ніжині, Чернігівської області без отримання згоди та підпису суміжного землекористувача залізничної станції Ніжин державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» в акті погодження меж цієї земельної ділянки та акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Визнати погодженими межі земельної ділянки площею 0,0035 га, розташованої по вулиці Вокзальній, 6-А в місті Ніжині ,Чернігівської області згідно її зовнішніх меж від точки «А» до точки <А» (4.50+7.70+4.50+7.70) у відповідності до кадастрового плану, що міститься в проекті землеустрою щодо відведення земельною ділянки в оренду, виготовленому багатопрофільним науково-виробничим підприємством «ЧЕРОНА-Л» за 2014 рік, без підпису суміжного землекористувача залізничної станції Ніжин державного територіально- галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» в акті погодження меж цієї земельної ділянки та акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

На рішення може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через ОСОБА_4 міськрайсуд апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Скалозуб