АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 757/22540/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/13340/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

21 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Андрієнко А.М., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення збитків за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання недійсним угод за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання угод недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року позовні вимоги залишено без задоволення..

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4, через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову, вважаючи що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

ОСОБА_5, ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у серпні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення коштів, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 будучи спадкоємцями першої черги за спадкодавцем ОСОБА_10, з метою врегулювання спірних питань, пов'язаних із спадкуванням та спадковим майном 12 березня 2013 року уклали між собою угоду щодо врегулювання питань, пов'язаних із спадкуванням.

Крім того, 19 серпня 2013 року між ними укладено додаткову угоду до угоди від 12 березня 2013 року Внаслідок успадкування ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 стали власниками корпоративних прав ТОВ «Фірма «Хрещатий Яр». Сторонам, як учасникам зазначеного товариства, належить по 1/3 капіталу Товариства. Відповідно до п. 1 Додаткової угоди від 19 серпня 2013 сторони дійшли згоди про те, що позивач висловлює бажання, після входження до складу учасників ТОВ «Фірма Хрещатий Яр» вийти з його складу шляхом продажу своєї частки у статутному капіталі ОСОБА_6 та ОСОБА_7, або третім особам, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у свою чергу висловили бажання або викупити частку позивача, або здійснити разом продаж своїх часток третім особам в порядку та на умовах, передбачених угодою.

Враховуючи те, що основним активом ТОВ «Фірма «Хрещатий Яр» є нежитлові приміщення, загальною площею 363, 0 кв. м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1, з метою визначення вартості корпоративних прав ТОВ «Фірма «Хрещатий Яр» і відповідно ціни викупу частки позивача, сторони домовились, що починаючи з 19 серпня 2013 року розпочнуть дії, пов'язані із розміщенням замовлень на продаж об'єкту нерухомості у спеціалізованих компаніях, що займаються продажем нерухомості, а також із розміщенням рекламних матеріалів у спеціалізованих виданнях щодо продажу об'єкту нерухомості.

Відповідно до п. 7 Додаткової угоди від 19 серпня 2013 року, сторони домовились, що початкова ціна продажу Об'єкту нерухомості, за якою він буде виставлений на продаж відповідно до умов п. 6 угоди становить 4 300 000 доларів США , а у випадку не погодження покупця на Об'єкт нерухомості, кожні два тижні його вартість буде знижуватись на 100 000 доларів США.

В разі знаходження протягом строку, передбаченого в п. 8 цієї Угоди покупця на Об'єкт нерухомості за 3 750 000 доларів США та більше, Сторони разом продають об'єкт нерухомості через продаж корпоративних прав ТОВ «Фірма рещатий Яр», або Сторона 2 та Сторона 3 викупають у Сторони 1 її Частку за 1/3 частину вартості і'єкту нерухомості, на яку знайшовся покупець. На період дії цієї Угоди мінімальна вартість Об'єкту нерухомості складає 3 750 000 доларів США.

Враховуючи те, що Додатковою угодою від 19 серпня 2013 року було визначено мінімальну ціну Об'єкту нерухомості у розмірі, еквівалентному 3 750 000 доларів США, з урахуванням якої була визначена вартість частки позивачки у розмірі 1/3 частини вартості Об'єкту нерухомості, відповідно вартість частки позивача, за якою вона мала бути викуплена ОСОБА_6 та ОСОБА_7 становить грошову суму, еквівалентну 1 250 000 доларів ША. Саме такий дохід мала б отримати позивач у випадку виконання відповідачами своїх зобов'язань за додатковою угодою від 19 серпня 2013 року.

Зазначила, що пошуками покупця займались ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не дивлячись на те, що покупець на приміщення знайшовся ще у листопаді 2013 року, довготривалі переговори велись до березня 2014 року, був підготовлений та погоджений попередній договір купівлі-продажу часток, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовились від продажу об'єкту третій особі. У зв'язку зазначеним позивач запропонувала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 викупити свою долю у відповідності до досягнутих домовленостей за ціною, еквівалентною 1 250 000 доларів США. Користуючись послугами приватного нотаріуса, позивач направила відповідачам заяву про її намір вийти зі складу учасників Товариства та запропоновувала викупити її частку за ціною, що еквівалентна 1 250 000 доларів США. Разом з тим, жодної відповіді від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на свою пропозицію не отримала.

Також зазначила, що розраховуючи на те, що або буде укладено договір щодо продажу часток всіма учасниками Товариства, або ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виконають свої обов'язки за угодою та викуплять частку позивача, внаслідок чого вона отримає грошові кошти за свою частку, 21 березня 2014 року уклала договір купівлі-продажу частки у розмірі 50 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРКЕТ-СЕРВІС ЛТД" за ціною, що еквівалентна 500 000 доларів США. Згідно умов зазначеного договору позивач сплатила першу частину ціни частки у розмірі 2 527 300 гривень, що за офіційним курсом НБУ на дату укладання договору купівлі-продажу становило 250 000 доларів США. Іншу частину ціни частки згідно п. 3.2.2. Договору позивач мала сплатити до 2 червня 2014 року, після чого вона набула б право власності на частку. Позивач, розраховуючи на виконання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своїх обов'язків за угодою від 19 серпня 2014 року та отримання доходу від продажу своєї частки, мала отримати у власність частку у статутному капіталі ТОВ "МАРКЕТ-СЕРВІС ЛТД". Однак через невиконання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 умов угоди, не змогла здійснити необхідний платіж за договором купівлі-продажу частки, втративши при цьому можливість отримання у власність частки в статутному капіталі ТОВ "МАРКЕТ-СЕРВІС ЛТД", на яку вона розраховувала.

Крім того, гідно п. 6.6. Договору, в разі несплати позивачем ціни частини частки в строк, передбачений п. 3.2.2. цього договору, а саме - до 2 червня 2014 року, сплачена нею грошова сума згідно п. 3.2.1 Договору - залишається у Сторони 2 в якості штрафу та не підлягає зверненню. Отже, порушення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 домовленостей щодо викупу частки позивача, потягло за собою застосування до неї штрафних санкцій за договором купівлі-продажу, внаслідок яких нею було втрачено 2 527 300 гривень, які залишилися у продавця. Таким чином, 2 527 300 гривень є реальними збитками позивача, що спричинені внаслідок невиконання відповідачами своїх обов'язків за додатковою угодою від 19 серпня 2013 року.

Оскільки за п. 1.3 угоди про надання юридичних послуг, укладеною нею і ОСОБА_5 1 серпня 2013 року, останній поручився за виконання відповідачами зобов'язань щодо викупу у неї її частки у статутному капіталі ТОВ «Фірма «Хрещатий Яр», просила суд стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, солідарно на її користь збитки у розмірі 2 527 300 гривень.

ОСОБА_6 звернувся до суду із вимогами до ОСОБА_4 і ОСОБА_7, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що в момент вчинення вказаних угод не всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а саме ОСОБА_11 вчиняв відповідну дію на підставі довіреності від 15 березня 2013 року. Однак відповідно до змісту довіреності ОСОБА_11 довірителем не було надано достатній обсяг повноважень для укладення такого роду правочинів, а таким чином угода була укладена з перевищенням меж цивільної дієздатності повіреного. Крім того додаткова угода укладена безпосередньо між ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, яка діяла в інтересах малолітньої особи. Однак додаткова угода підписана не відповідачем ОСОБА_4, а іншою особою, в тому випадку цю угоду підписував особисто ОСОБА_11 При цьому угода стосувалась розподілу майна спадкодавця ОСОБА_10, в тому числі грошових коштів, нерухомого майна та корпоративних прав.

Станом на дату вчинення угод та додаткової угоди ОСОБА_7 не мала належним чином оформленого дозволу від органу опіки та піклування на вчинення угоди та додаткової угоди.

Крім того, вказані правочини були укладені ОСОБА_6 під час скрутного емоційного стану, пов'язаного зі смертю його рідного брата та бажання віддячити ОСОБА_12, щодо якого здійснювалось кримінальне переслідування. Право продажу майна належить його власнику, що не було дотримано, оскільки ТОВ «Фірма «Хрещатий Яр» не ініціювала вказаного питання, не приймала участі, оскільки збори товариства не проводились.

Просив суд визнати недійсною угоду щодо врегулювання питань, пов'язаних із спадщиною від 12 березня 2013 року та додаткову угоду від 19 серпня 2013 року.

ОСОБА_8 звернулась із вимогами до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання недійсною угоди щодо врегулювання питань, пов'язаних із спадщиною від 12 березня 2013 року та додаткову угоду від 19 серпня 2013 року, посилаючись в обґрунтування вимог на обставини, викладені ОСОБА_6

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1, приватним нотаріусом КМНО Войтовським B.C. було відкрито спадкову справу .

Із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7, яка діє від імені малолітньої ОСОБА_15

В шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, ОСОБА_8 відмовилась від отримання спадщини на користь ОСОБА_6

12 березня 2013 року між ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено угоду щодо врегулювання питань, пов'язаних із спадкуванням, а в подальшому -19 серпня 2013 року було укладено додаткову угоду до цієї угоди.

Із тексту угоди від 12 березня 2013 року вбачається, що зазначені особи, будучи спадкоємцями ОСОБА_10, з метою врегулювання спірних питань, пов'язаних із спадкуванням та спадковим майном, дійшли згоди діяти спільно з метою належного поділу спадкового майна у відповідності до вимог законодавства (т. 1, а.с. 7-8).

Додатковою угодою від 19 серпня 2013 року сторони дійшли згоди щодо дій по спадкуванню та поділу корпоративних прав у ТОВ «Фірма «Хрещатий Яр» (т.1, а.с.9).

Судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_15 отримали у спадщину у рівних частинах: нерухоме майно у вигляді квартир, гаражу, машиномісця та частки в Статутному капіталі ТОВ "УЛЬТРО" і ТОВ «Фірма «Хрещатий Яр».

Згідно ч. 5 ст. 147 ЦК України частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 цього Кодексу, яка зазначає, що порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Аналізуючи текст угоди та додаткової угоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що угоди не відповідають вимогам ст. 202 ЦК України, оскільки в них відсутні відомості, які б свідчили про вчинення кожною із сторін дій спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Із тексту угод вбачається, що кожна із сторін висловила бажання щодо розподілу частки спадщини, яку кожен отримав відповідно до чинного законодавства, та відповідно намір вчинити певні дії, однак, спірні угоди не спрямовані на настання як прав так і обов'язків.

Норми чинного законодавства встановлюють особливості укладення правочинів відносно нерухомого майна, належності права розпорядження цим майном, в тому числі щодо частки, яка належить неповнолітній або малолітній особі, виходу із складу учасників товариства, виплату частки та прибутку товариства. Тільки власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Укладення правочинів пов'язаних з нерухомим майном передбачають обов'язкову умову їх нотаріального посвідчення, при яких дотримується особливий порядок захисту прав та інтересів неповнолітніх.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відмовляючи у задоволенні даних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що угода та додаткова угода не є в розумінні ст. 202 ЦК України правочином, а тому до цих угод не можна застосовувити положення ст. 215 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення збитків, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення її прав.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд неповно з'ясував обставини справи, що призвело до помилкового висновку про відсутність порушень прав позивачки, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи та вищевикладеним.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що додаткова угода від 19 серпня 2013 року є за своєю природою попереднім договором, оскільки відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

За попереднім договором виникає двостороннє зобов'язання сторін укласти основний договір, проте, додаткова угода від 19 серпня 2013 року не містить ознак попереднього договору, а лише встановлює наміри сторін щодо дій по спадкуванню та поділу корпоративних прав у ТОВ «Фірма «Хрещатий Яр».

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апелянта щодо ухилення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від викупу частки ОСОБА_4 у статутному капіталі ТОВ «Фірма «Хрещатий Яр», оскільки питання щодо виходу особи зі складу учасників Товариства та виплати його частки вирішується на підставі закону та Статуту товариства та відноситься до корпоративних прав учасників товариства, такі спори вирішуються у порядку господарського судочинства.

Не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги, що судом не надано належної оцінки тому, що у зв'язку з ухиленням відповідачів від продажу (відчуження) її частки у ТОВ «Фірма «Хрещатий Яр», як це передбачено угодами, вона понесла збитки у зв'язку із втратою можливості придбання частки в ТОВ «МАРКЕТ-Сервіс ЛТД», оскільки згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Проте, судом встановлено, що угода від 12 березня 2013 року та додаткова угода від 19 серпня 2013 року за своєю природою не є правочинами, вони не містять положень, які б свідчили про вчинення або зобов'язання вчинення кожною із сторін дій спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності порушення прав апелянта.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді