Ухвала

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Служби безпеки України про стягнення коштів, за касаційною скаргою Служби безпеки України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Служби безпеки України та, з урахуванням уточнень до позову, просив стягнути з відповідача на свою користь 31 148 грн 75 коп. інфляційних втрат та 3 % річних в сумі 2 057 грн 45 коп. за період з 01 грудня 2014 року по 05 березня 2015 року у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання.

Позивач посилався на те, що його звільнено з військової служби в органах Служби безпеки України та встановлена третя група інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з виконанням службових обов'язків. Вказував, що при звільненні відповідачем виплачено йому одноразову грошову допомогу у розмірі 137 424 грн, проте ця сума є меншою, ніж та, яку він повинен отримати згідно з вимогами ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зазначав, що відповідно до постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2014 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Служби безпеки України про визнання дій неправомірними, стягнення коштів було задоволено частково та зобов'язано відповідача перерахувати і виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 48-місячного грошового забезпечення. Незважаючи на наявність вказаного судового рішення, відповідач виконав його вимоги лише 06 березня 2015 року, перерахувавши на його рахунок недоплачену суму одноразової грошової компенсації.

Відтак, на думку позивача, у зв'язку з невиконанням з грудня 2014 року по березень 2015 року відповідачем рішення суду, згідно з яким у останнього виникло право на стягнення з відповідача грошових коштів, а у відповідача виник кореспондуючий обов'язок вказані кошти сплатити, позивач зазнав матеріальних збитків, враховуючи інфляцію національної валюти України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні нарахування в розмірі 31 092 грн 81 коп., а також 3 % річних в сумі 2 057 грн 45 коп.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник Служби безпеки України, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, провадження у справі закрити.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року, яка набрала законної сили, позов ОСОБА_3 до Служби безпеки України задоволено частково. Зобов'язано відповідача на користь позивача виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 48-місячного грошового забезпечення.

Згідно з платіжним дорученням від 05 березня 2015 року № 1064 (яке виконано 06 березня 2015 року), на вимогу державного виконавця від 18 лютого 2015 року № 318/1 ОСОБА_3 перераховано на його картковий рахунок 263 498 грн 40 коп.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 про стягнення з Служби безпеки України штрафних санкцій, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з положень ст. 625 ЦК України та обов'язку боржника сплатити кредитору інфляційні втрати та 3 % річних за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий висновок ґрунтується на фактичних обставинах, встановлених судом, і відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року у відповідача виник обов'язок зі сплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у розмірі 48-місячного грошового забезпечення (263 498 грн 40 коп.). Вказане судове рішення виконано відповідачем 06 березня 2015 року.

Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, а отже, є грошовим зобов'язанням.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, судами попередніх інстанцій правильно застосовано ст. 625 ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних нарахувань у розмірі 31 092 грн 81 коп., а також 3 % річних в сумі 2 057 грн 45 коп.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Служби безпеки України відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана