Справа № 1309/2-571/11 Головуючий у 1 інстанції: Пилип'юк Г.М.
Провадження № 22-ц/783/6116/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Куцика І.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2012 року у справі за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У квітні 2010 року позивач ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 19.12.2007 року між Банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 119000 дол. США на термін до 19.12.2023 року. На забезпечення виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором між банком на ОСОБА_3 укладено договір поруки.

Оскільки ОСОБА_5 взяті на себе зобов"язання не виконувала, утворилася заборгованість у розмірі 127110,57 дол. США, що згідно із курсом НБУ на час подання позову еквівалентно 1007351,27 грн.

Враховуючи наведене позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідачів вказану вище заборгованість на свою користь.

Заочним рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2012 року позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором в сумі 127110,57 дол. США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ становить 1007351,27 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2014 року заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2012 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у задоволенні позову, вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі на заочне рішення апелянт ОСОБА_3 звертає увагу на те, що при отриманні кредиту в розмірі 119000 дол. США, банк просить стягнути 124000 дол. США без врахування заборгованості із сплати відсотків за користування кредитом та пені, що на думку апелянта, свідчить про збільшення зобов"язання та суперечить вимогам ст.ст.1049, 1054 ЦК України.

Просить скасувати заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2012 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень (т. 2 а.с. 175, 176, 183, 184), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, відповідач ОСОБА_3 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку із зайнятістю представника в іншій справі.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином виконано обов`язки за кредитним договором, натомість відповідачі допустили заборгованість на суму 127110,57 дол. США, що складається з 124408,68 дол. США заборгованість за кредитом, 2341,89 дол. США - заборгованість із сплати відсотків, 360 дол. США - загальна сума пені.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 19 грудня 2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №014/9723/74/54529, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 119000 дол. США, із сплатою відсотків в розмірі 13% річних, терміном до 19 грудня 2023 року (т. 1 а.с. 18-22).

На забезпечення виконання зобов"язання за кредитним договором 19.12.2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов"язання відповідати за борговими зобов"язаннями ОСОБА_5, які виникають з умов кредитного договору №014/9723/74/54529 від 19.12.2007 року (т. 1 а.с. 16-17).

Згідно із наданим банком розрахунком заборгованість за кредитним договором, станом на 07.04.2010 року складає 127110,57 дол. США, з яких 124408,68 дол. США заборгованість за кредитом, 2341,89 дол. США - заборгованість із сплати відсотків; 360 дол. США - загальна сума пені.

Проведеною по справі судово-економічною експертизою (висновок № 7118 від 08 серпня 2014 року, т. 2 а.с. 112-117) встановлено, що дослідженням поданих документів заборгованість ОСОБА_5 перед Банком за тілом кредиту, відсотками за користування цим кредитом та штрафними санкціями, станом на 07 квітня 2010 року (день, на який розрахована заборгованість згідно позовних вимог Банку), з урахуванням умов Кредитного договору, укладеного 19.12.2007 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_5, з внесеними до цього договору у подальшому змінами та проведеними ОСОБА_5 проплатами по цьому договору, бухгалтерськими даними не підтверджується.

В свою чергу, у наданих поясненнях на висновок судово-економічної експертизи №7118 представник позивача покликався на те, що станом на 29.05.2009 року у відповідача ОСОБА_5 виникла прострочена заборгованість за відсотками, яка складала 1256,26 дол. США.

29.05.2009 року між Банком та позичальником ОСОБА_5 укладено Додаткову угоду № 2, відповідно до п. 1.3. якої з 29.05.2009 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв"язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості, таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику, тобто станом на 29.05.2009 року заборгованість по тілу кредиту становила 116490,03 грн. (т. 1 а.с. 11-15).

Крім цього, відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 2 від 29.05.2009 року, тимчасово на період з 29.05.2009 року по 29.05.2010 року сторони домовилися зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї Додаткової угоди.

В свою чергу, згідно із п. 2.1.2 Додаткової угоди, різниця між сукупною заборгованістю за процентами і пільговою заборгованістю за процентами є залишковою заборгованістю за процентами, становить 9630,89 дол. США та складається із щомісячної залишкової заборгованості за процентами. На підставі цієї Додаткової угоди фактична заборгованість позичальника по сплаті суми кредиту щомісячно збільшується на розмір щомісячної залишкової заборгованості за процентами відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів, у зв"язку із чим відбувається зміна строку погашення позичальником цієї заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. Позичальник зобов"язується здійснити погашення вищезазначеної заборгованості у майбутньому відповідно до графіка погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором.

Згоду на зміну умов кредитного договору відповідно до вищевикладеної Додаткової угоди надав поручитель ОСОБА_3, якою підтвердив свої зобов»язання як поручителя відповідно до договору поруки від 19.12.2007 року із врахуванням внесених змін до кредитного договору (т. 2 а.с. 188).

Таким чином, станом на 07.04.2010 року заборгованість за кредитним договором становить: заборгованість за кредитом 124408,68 дол. США, яка складається із збільшеної суми заборгованості на дату укладення Додаткової угоди № 2 від 29.05.2009 року (116490,03 дол. США) та загальної суми щомісячних капіталізованих платежів за період з 29.05.2009 року по 07.04.2010 року - 7918,65 дол. США; заборгованість за відсотками - 2341,89 дол. США, яка розрахована наступним чином: нараховано планових щомісячних платежів за відсотками на суму 13761,49 дол. США, мінус капіталізовані відсотки (збільшення суми кредиту) 7918,65 дол. США, мінус сплачені відсотки 3500,95 дол. США.

Відтак, доводи апелянта про те, що банк безпідставно нарахував заборгованість за кредитом 124408,68 дол. США, що складає більший розмір отриманого позичальником кредиту, спростовуються умовами укладеної Додаткової угоди № 2 від 29.05.2009 року.

Враховуючи наведені розрахунки, станом на 07.04.2010 року за кредитним договором №014/9723/74/54529 від 19.12.2007 року існує загальна сума заборгованості 127110,57 дол. США, з яких 124408,68 дол. США заборгованість за кредитом, 2341,89 дол. США - заборгованість із сплати відсотків, 360 дол. США - загальна сума пені.

Що стосується висновку судово-економічної експертизи № 7118 від 08.08.2014 року, відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов"язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України.

Надаючи оцінку висновку експертизи № 7118 від 08.08.2014 року, колегія суддів звертає увагу на те, що в описовій частині висновку експерт зазначає, що неможливо підтвердити заборгованість за відсотками та штрафними санкціями, оскільки відсутні бухгалтерські документи, які підтверджують виконання умов кредитного договору нарахування банком відсотків за користування кредитними коштами та пені/штрафних санкцій, а відтак, в силу вимог ст.ст. 57,58,59 60 ЦПК України вказаний висновок експертизи, як такий, що ґрунтується на припущеннях, не може братися до уваги.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, оцінені судом за правилами ст. 212 ЦПК України, колегія суддів приходить висновку про підставність позовних вимог ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про стягнення заборгованості в сумі 127110,57 дол. США з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3, при цьому детальний розрахунок вказаної суми заборгованості наведено представником позивача у відповіді на висновок судово-економічної експертизи від 08.12.2014 року (т. 2 а.с. 138-141).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин