Справа № 450/1146/15-ц Провадження № 2/450/1141/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2015 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В. Є.

при секретарі Гук О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області про визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася з цивільним позовом до ОСОБА_2, третя особа Рестраційна служба Пустомитівського РУЮ Львівської області в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок (будинковолодіння) загальною площею 58.0 кв.м, житловою площею 41,4 кв.м., що знаходиться за адресою Львівська область, Пустомитівський район, смт. Щирець, вул. Тибінки, будинок, 5.

Свої вимоги мотивує тим, що вона згідно договору дарування № 365 від 20.07.2010 року є власником 1/ 2 частини вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 26914993 від 04.08.2010 року, виданим ЛОКП «БТІ та ЕО». Іншим співвласником 1/ 2 частини вказаного житлового будинку є ОСОБА_2, яка, як зазначає позивач, оформила право власності на належну їй частину будинку як на окреме будинковолодіння із присвоєнням наступної поштової адреси, а саме: Львівська обл., Пустомитівський р-н, смт. Щирець, вул. Тибінки, буд. 5А.

У звязку з наведеним, позивач в квітні 2015 року звернулась в Щирецьку селищу раду Пустомитівського району з заявою про присвоєння належній їй 1/ 2 частині житлового будинку № 5 по вул. Тибінки в смт. Щирець поштової адреси, як окремому будинковолодінню. В результаті розгляду якої прийнято рішення № 25 про присвоєння належній позивачу 1/ 2 частині житлового будинку поштової адреси, як окремому будинковолодінню аналогічної попередній.

Однак при зверненні в Реєстраційну службу Пустомитівського РУЮ Львівської області з метою реєстрації за нею права власності на належну їй 1 / 2 частину житлового будинку, як на окреме будинковолодіння, їй на підставі рішення Державного реєстратора № 21383897 від 18.05.2015 року було відмовлено в реєстрації.

Позивач в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання зявилася, позовні вимоги визнала та просила суд їх задовольнити.

Представник третьої особи Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції у Львівської області в судове засідання не зявився, не повідомив суд причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи на підставі наявних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів та давши їм оцінку, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 1/2 частка, житлового будинку № 5 по вул. Тибінки в смт. Щирець, Пустомитівсього району, Львівської області, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26914993 виданим ОКП ЛОР «БТІ та ЕО 04.08.2010 року.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Пунктами 3, 37 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав» визначено, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Позивач зазначаючи відповідачем у справі ОСОБА_2, не навела доказів на підтвердження того, що відповідач оспорює чи не визнає її право власності на обєкт нерухомості, а вказує при цьому, що орган реєстрації відмовляє їй в оформленні права власності на спірний будинок в цілому з підстав передбачених п.п. 20, 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, ненадання всіх необхідних документів для оформлення такого права.

Відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на обєкт нерухомого майна та видачі свідоцтва у звязку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності на обєкт нерухомого майна, про що вказано у постанові ВС від 20.06.2011 у справі №3-55гс11, яка є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів.

В судовому засіданні не встановлено порушення прав позивача, яка звернулася в суд за захистом свого права в порядку та у спосіб, не передбачений цивільним судочинством. З цих підстав позов ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на житловий будинок, за яким за нею визнано право власності, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст 3, 10, 57-61, 208-209, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 392 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

СуддяОСОБА_3