Справа № 465/2836/14 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/5274/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я.. Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та визнання незаконними дій ОСОБА_4, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з указаним позовом до ОСОБА_4 та просив захистити його честь і гідність та визнати незаконними дії гр. ОСОБА_4 при надуманих, кривдних обставинах, а також стягнути моральну шкоду на суму 3 000 грн.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та у відшкодуванні моральної шкоди в сумі 3 000 грн. відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3 Вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваленим з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи. Просить рішення суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

При розгляді справи за апеляційною скаргою апелянт доводи такої підтримав.

Відповідач ОСОБА_4 в запереченнях на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу без задоволення, справу розглянути без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає таким вимогам.

В судовому засіданні та матеріалами справи встановлено, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист честі, гідності та визнання незаконними дій громадянки ОСОБА_4 при надуманих відповідачем обставинах і відшкодування моральної шкоди. Зокрема, вказував на те, що відповідач зневажливо поставилась до нього, порушила його право на честь та гідність шляхом подання 22.05.2012р. заяви до Личаківського райвідділу міліції, де вона вказала на те, що позивач в районі магазину "Рено" по вул. Зеленій підбіг до неї і почав знову погрожувати їй, зокрема поплюжив її різними словами, провокував, махав кульком, обіцяв зробити калікою. У вказаній заяві ОСОБА_4 просить захистити її від переслідувань позивача. Окрім цього, 25.07.2012р. відповідачем поштою було направлено вдруге заяву до Личаківського райвідділу міліції, в якій вона вказала, що 24.07.2012р. близько 19 год на розі вулиць Вашингтона та Зеленої гр. ОСОБА_3 підбіг до неї і ображав її різними словами, погрожував, намагався вдарити своїм кульком. Відповідачка кликала на допомогу, «однак гр. ОСОБА_3 вскочив у маршрутку і рикнув».

В таких заявах відповідач безпідставно звинувачує позивача у протиправних діях, негативно та неправдиво висвітлює його особу, що безперечно спричинило моральні страждання.

Враховуючи такі вимоги, суд першої інстанції при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову виходив з того, що звернення відповідача до правоохоронного органу не може вважатися незаконними діями відповідача, що порочать честь та гідність позивача та завдають моральних страждань.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає його таким, що відповідає вимогам закону.

Суд першої інстанції правильно врахував висновки викладені у рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року №8-рп/2003 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 ЦК України Української РСР ( 1540-06 ), викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Врахував, положення закону, які регулюють спірні правовідносини та відповідні роз'яснення викладені у Постанові Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», де пленум звертає увагу судів на те, що при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації суди повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

У пункті 16 Постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. звернуто увагу на те, що відповідно до вимог ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову.

Враховуючи вищезазначені положення суд дійшов вірного висновку про безпідставність вимог в цілому, в тому числі і про відшкодування моральної шкоди, оскільки неправомірності дій відповідачів не встановлено і позивачем не доведено.

Виходячи з мотивів рішення, судом проаналізовано всі докази, подані сторонами в тому числі на предмет їх належності та допустимості.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду .

А відтак колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду .

Керуючись ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст. 315, ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді