Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Максимчук З.М.,

секретар судового засідання Коробчук А.М., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Рівненського міського суду від 16 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

22 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулася в Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_3, в якому просила розірвати договір довічного утримання укладеного 04.07.2006 року між нею та ОСОБА_3, відповідно до якого вона передала останній у власність 295/1000 домоволодіння АДРЕСА_1 натомість ОСОБА_3 зобов'язувалася: забезпечити ОСОБА_1 збереження права безоплатного проживання у відчужуваному нерухомому майні з правом використання всієї площі та всіх підсобних приміщень (будівель, споруд); забезпечення продуктами харчування; здійснювати догляд та надавати необхідну допомогу; забезпечувати згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами.

Починаючи з 13.11.2013 року відповідач повністю припинила виконання своїх зобов'язань за договором довічного утримання, хоча вона є одинокою особою похилого віку, страждає на різні захворювання, потребує постійного стороннього догляду, піклування, допомоги та забезпечення лікувальними засобами.

_______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/2126/2015 Головуючий у 1 інстанції : Наумов С.В.

Доповідач : Григоренко М.П.

Із цих підстав просила розірвати договір довічного утримання посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О. 04.07.2006 року р.№ 1641.

25 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулася в Рівненський міський суд із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 (а.с. 40-41), в якої вказувала, що саме ОСОБА_1 відмовилася від виконання ОСОБА_3 обов'язків за договором довічного утримання, оскільки та вже зверталася до суду з вимогою про розірвання даного договору з тих самих підстав, вона відмовляється від нормального спілкування, повертає кошти, конфліктує, створила напружені відносини з нею та членами її сім'ї. Крім того, в 2013-2014 роках в неї погіршився стан здоров'я і в силу всіх обставин не може в подальшому належним чином виконувати своїх обов'язків.

Згідно заяви про уточнення позовних вимог ОСОБА_3 просила : розірвати договір довічного утримання укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О. 04.07.2006 року за р.№ 1641; припинити право власності зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання від 04.07.2006 року на частку в розмірі 295/1000 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3 право власності на частку в розмірі 160/1000 вказаного домоволодіння, у власності ОСОБА_1 залишити 135/1000 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1; будинковолодіння залишити у спільній частковій власності.

Рішенням Рівненського міського суду від 16 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково, позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Розірвано договір довічного утримання посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О. від 04.07.2006 року зареєстрованого в реєстрі за № 1641.

Припинено право власності зареєстроване за ОСОБА_3 на частку в розмірі 295/1000 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_3 право власності на частку в розмірі 147/1000 домоволодіння АДРЕСА_1

Залишено у власності ОСОБА_1 частку в розмірі 148/1000 домоволодіння АДРЕСА_1

В решті задоволення позовів ОСОБА_1, ОСОБА_3 - відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вказує, що вона звернулася в суд з позовом про розірвання договору довічного утримання з підстав неналежного виконання ОСОБА_3 своїх обов'язків за період з 13.11.2013 року по 21.08.2014 року, тобто за конкретний визначений період. Вважає, що факт невиконання ОСОБА_3 своїх обов'язків за вказаний період доведений.

Відповідно до умов договору вона передала у власність відповідачу 295/1000 домоволодіння по вул. О.Ольжича, 30 в м. Рівне , а тому саме на всю частку вона набуває право власності і має право вимагати її повернення і суд першої інстанції повинен був відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Зазначає, що за вказаний період відповідачем взагалі не надавався догляд та необхідна допомога. Також ОСОБА_3 не в повному обсязі оплачувала комунальні послуги, починаючи з 13.11.2013 року не забезпечувала в повному обсязі права безоплатного проживання у будинку, тому вона самостійно оплачувала комунальні послуги за вказаний період і продовжує оплачувати, щоб не було припинено надання таких послуг.

Вважає, що судом з порушенням норм процесуального права прийнято зустрічний позов ОСОБА_3, який був поданий після початку розгляду справи по суті.

Крім того, є недоведеними обставини (хвороби відповідача), які свідчать про неможливість подальшого виконання договору саме з підстав, що мають істотне значення. Суд безпідставно застосував до спірних правовідносин ч.2 ст. 756 ЦК України, якою передбачені правові наслідки розірвання договору довічного утримання, для визнання за відповідачем права на частку в майні за адресою : АДРЕСА_1.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі її позовні вимоги, а саме розірвати договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарською Н.О. від 04.07.2006 року зареєстрованого в реєстрі за № 1641, у задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовити повністю.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Приймаючи рішення про розірвання договору довічного утримання, укладеного 04 липня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, із визнанням за останньою права власності на 147/1000 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, суд першої інстанції керувався положеннями ч.2 ст. 755 ЦК України та виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 протягом тривалого часу, більше 7 років, належним чином виконувала свої зобов'язання, а з листопада 2013 року не мала можливості виконувати свої зобов'язання належним чином з причин, які не залежали від її волі, так як первісний позивач стала відмовлятись від її послуг, повертати грошові кошти, надіслані поштовим переказом, конфліктувати та наполягати на розірванні договору.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновку суду першої інстанції.

Вирішуючи дану справу по суті, суд першої інстанції правильно взяв до уваги виконання ОСОБА_3 за весь період дії договору довічного утримання, а не лише за період з 13.11.2013 року по 21.08.2014 року, як на цьому безпідставно наполягає сторона первісного позивача, оскільки, в силу ч. 2 ст. 756 ЦК України, суд першої інстанції був зобов'язаний урахувати і ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 протягом тривалого часу належним чином виконувала свої обов'язки, що стверджується рішенням Рівненського міського суду від 08 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 12 листопада 2013 року.

Матеріали справи свідчать про те, що в період з 13.11.2013 року по 21.08.2014 року ОСОБА_3 була позбавлена можливості належним чином виконувати свої обов'язки за договором довічного утримання, внаслідок упередженого до неї ставлення ОСОБА_1, про що свідчить сам факт безпідставного звернення останньої до суду із попереднім позовом про розірвання договору, а також наступні цілеспрямовані дії первісного позивача для штучного створення підстав для розірвання договору після 12 листопада 2013 року, шляхом відмови приймати від ОСОБА_3 допомогу у будь-якому вигляді.

Сторона первісного позивача не надала суду будь-яких доказів того, що після винесення рішення Рівненського міського суду від 08 жовтня 2013 року ОСОБА_1 дійсно змінила свої наміри щодо розірвання договору довічного утримання і прагнула, щоб ОСОБА_3 стала продовжувати виконувати свої обов'язки як і раніше, чи пред'являла до останньої будь-які претензії з даного приводу.

З урахуванням тривалості належного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором довічного утримання та приймаючи до уваги об'єм наданої останньої допомоги первісному позивачу, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром частки домоволодіння, яке підлягає залишенню у власності ОСОБА_3, при тому, що первісний позивач не зробив будь-яких пропозицій щодо відшкодування понесених витрат по договору іншій стороні в інший спосіб, а наполягав на розірванні договору без будь-якої компенсації.

Твердження сторони первісного позивача про те, що суд першої інстанції прийняв зустрічний позов всупереч вимогам чинного законодавства, на увагу не заслуговують.

Відповідно до частини 1 статті 123 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті.

Із матеріалів справи вбачається, що зустрічний позов відповідач ОСОБА_3 було прийнято до провадження 25 листопада 2014 року, а розгляд даної цивільної справи по суті фактично розпочався лише 30 березня 2015 року.

В той же час, рішення Рівненського міського суду від 16 вересня 2015 року в частині вирішення питання щодо припинення права власності за ОСОБА_3 295/1000 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, визнання права власності за останньою на 147/1000 часток цього домоволодіння, а також щодо залишення у власності ОСОБА_5 права на 148/1000 часток цього ж домоволодіння, підлягає скасуванню, так як, на думку колегії суддів, правильно вирішивши справу по суті, суд першої інстанції виклав резолютивну частину не у відповідності до положень ч. 2 ст. 756 ЦК України, так як дана правова норма не передбачає повне припинення набувача за договором довічного утримання права на майно набуте за цим договором, із наступним визнанням за останнім на його частку, а навпаки передбачає залишення у його власності частини раніше ним набутого майна.

Так само, ч. 1 ст. 756 ЦК України передбачає, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) відчужувач набуває право власності на майно, а не майно залишається у його власності.

Тому, на переконання колегії суддів, позов позивача за зустрічним позовом в цій частині має бути задоволений шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 148/1000 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке було нею передано за вищевказаним договором довічного утримання ОСОБА_3, із залишенням за останньою права власності на 147/1000 часток вищевказаного домоволодіння.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 16 вересня 2015 року в частині вирішення питання щодо припинення права власності за ОСОБА_3 295/1000 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, визнання права власності за останньою права власності на 147/1000 часток цього домоволодіння, а також щодо залишення у власності ОСОБА_5 права на 148/1000 часток цього ж домоволодіння - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 148/1000 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, із залишенням за ОСОБА_3 право власності на 147/1000 часток вищевказаного домоволодіння.

В решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.М. Ковальчук

З.М. Максимчук