АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5278/15 Головуючий 1 інстанції - Шмадченко С.І.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Кружиліної О.А.,

суддів колегії - Кіся П.В., Макарова Г.О.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м.Харкова від 14 квітня 2015 року

за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» в особі Харківської філії до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, діючого в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Київського району м.Харкова про виселення,-

в с т а н о в и л а:

29 липня 2014 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» в особі Харківської філії (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, діючого в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, в якому після уточнення просило виселити ОСОБА_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: м.Харків, зі зняттям з реєстраційного обліку у Київському РВ у м.Харкові ГУДМС України у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_6 (далі - відповідач-1) 22.02.2008 року уклали кредитний договір № 020/Р-08. Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк зобов'язався надати відповідачу-1 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 150 000,00 доларів США строком до 21.02.2018 року, а відповідач-1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_3 (далі - відповідач-2) 22.02.2008 року уклали договір іпотеки № 020/Р-08. Згідно з п.7 договору іпотеки відповідач-2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 186,50 кв.м., житловою площею 161,90 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вказане майно належить ОСОБА_3 на праві власності.

Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконало в повному обсязі, надавши відповідачу-1 кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Однак, відповідач-1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, чим порушив умови кредитного договору.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 186,50 кв.м., житловою площею 161,90 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 020/Р-08 від 22.02.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

На вимогу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про добровільне звільнення предмету іпотеки, відповідачі не виселились.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. За вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено.

Виселено ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, які зареєстровані або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у Київському РВ у м.Харкові ГУ ДМС у Харківській області.

Стягнено з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» понесені витрати по сплаті судового збору з кожного по 121,80 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з положень статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку», статті 109 ЖК України, з урахуванням роз'яснень, які містяться в пункті 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства про вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та тих обставин, що на час укладення договору іпотеки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_7, ОСОБА_8 у житловому будинку, переданому в іпотеку не проживали, їх вселення в будинок здійснено без згоди іпотекодержателя.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд відповідно до пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог про відмову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволені позовних вимог з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 309 ЦК України виходячи з наступного.

За змістом частини 1 статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-ІУ ( далі - закон № 898-ІУ) іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно,- це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України та частини 1 статті 33 закону № 898-ІУ у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплено у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлене договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено законом № 898-ІУ.

Згідно із частиною 3 статті 33 закону № 898-ІУ звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 закону № 898-ІУ.

Так, згідно з частиною 2 статті 39 цього закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 статті 40 закону № 898-ІУ передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині 1 якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина 2 статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян зі житлових приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного житлового приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини 2 статті 39 та/або частини 1 статті 40 закону № 898-ІУ, так і частини 2 статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм, особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини 2 статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_6 укладена кредитна угода № 020/Р-08 (а.с.3-6) .

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитною угодою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_3 22.02.2008 року уклали договір іпотеки № 020/Р-08 (а.с. 13,14)

З наданого суду апеляційної інстанції договору купівлі - продажу від 15.01.2001 року вбачається, що ОСОБА_3 купив житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 225).

Отже, враховуючи те, що предмет іпотеки за договором № 020/Р-08 від 22 лютого 2008 року, укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3, придбаний відповідачем не за рахунок отриманого кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про виселення відповідачів без надання іншого постійного жилого приміщення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, ст.ст. 39,40 Закону України « Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-ІУ, ст.ст. 575,589, 590 ЦК України , ст.109 ЖК УРСР, правовими висновками, зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), судова колегія судової палати, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 14 квітня 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відмовити ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» в задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий-суддя-

Судді колегії-