Справа № 509/2769/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

судді Курочки В.М.

при секретарі Задеряки Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, упущеної вигоди, 3% річних та інфляційних нарахувань,-

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом, у якому зазначила, що 05.12.2006 р. вона за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_4 за 27000 доларів США, що на той час було еквівалентно 136 350 грн., земельну ділянку площею 0,061 га для ведення садівництва, яка розташована на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району, садівничий кооператив «Авангард-2», ділянка №516. При цьому за рієлторські послуги вона сплатила товариству з обмеженою відповідальністю «Капітал» 200 доларів США. В наступному вона понесла витрати: на отримання державного акта на право власності на земельну ділянку 2500 доларів США, що еквівалентно на той час 12 625 грн.; 50 грн. за послуги Овідіопольського районного відділу земельних ресурсів; 1500 грн. на сплату вступного внеску до садівничого кооперативу «Авангард-2». Рішенням Овідіопольського районного суду від 04.11.2013 р. визнано недійсним, укладений між нею та відповідачем договір купівлі-продажу зазначеної вище земельної ділянки. В добровільному порядку відповідач відмовився відшкодувати завдані їй збитки.

З наведених підстав та з урахуванням уточнень позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача завдані їй збитки у розмірі 794 424 грн. 01 коп., з яких: 418 700 грн. вартість земельної ділянки; 309 514 грн. 50 коп. інфляційні нарахування від сплаченої нею відповідачу суми вартості земельної ділянки 136 350 грн. (27 000 доларів США); 36 434 грн. 51 коп. 3% річних від суми заборгованості; 10000 грн. моральна шкода; 19 775 грн. матеріальна шкода у виді понесених нею витрат у звязку з недійсним правочином.

Крім того, позивач просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати у розмірі 5 597 грн., з яких: 1700 грн. - витрати повязані з проведенням нею судових експертиз; 3 987 грн. витрати зі сплати судового збору. ( а.с. 167-168)

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала.

Представник відповідача позов визнала частково і пояснила, що відповідач згоден виплатити позивачці отриману ним за договором купівлі-продажу земельної ділянки грошову суму у розмірі 57 950 грн., а в іншій частині позовні вимоги вважала безпідставними.

Третя особа ОСОБА_3 вважала, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Відповідно до положень ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала - скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Згідно з частиною 3 статті 1212, ст.1214 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема: про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Відповідо до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що 05.12.2006 р. ОСОБА_2 і ОСОБА_1 уклали нотаріально посвідчений договір купівлі продажу земельної ділянки, відповідно до якого позивач купила у відповідача земельну ділянку площею 0,061 га, для ведення садівництва, яка розташована на території Прилиманської сільської ради, СК «Авангард-2», ділянка №516, Овідіопольського району Одеської області. З гідно п. 2 цього договору продаж земельної ділянки вчинено за домовленістю сторін за 57 950 грн., які продавець одержав до підписання цього договору. (а.с. 19-20)

У червні 2007 року позивач отримала державний акт на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Овідіопольського районного суду від 04.11.2013 р. визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між позивачкою та відповідачем з підстав порушення законних прав та інтересів ОСОБА_3 та скасування в порядку адміністравтиного судочинства за позовом ОСОБА_3 розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації від 04.04.2006 р. в частині затвердження технічної документації та передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки. (а.с. 162-164)

26.02.2015 р. була скасована державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку. (а.с. 101)

Таким чином, в порядку повернення виконаного за недійсним правочином з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню грошові кошти в сумі 57 950 грн.

Твердження позивачки, що за земельну ділянку вона сплатила відповідачу не 57 950 грн., а 27000 доларів США, суд до уваги не приймає, вважає їх необґрунтованими тому, що ніякими допустимими доказами вони не підтверджені. Згідно підписаного позивачкою та нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вона сплатила відповідачу вартість земельної ділянки 57 950 гр. (а.с. 19)

Крім того, суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню збитки у виді інфляційних витрат у розмірі 78 840 грн. 70 коп., оскільки з часу сплати грошових коштів за договором купівлі-продажу за земельну ділянку до часу ухвалення рішення про їх стягнення, грошові кошти знецінились унаслідок інфляційних процесів, тому стягнення інфляційних витрат є способом захисту майнового права позивача.

При визначенні розміру інфляційних витрат суд враховує офіційний індекс інфляції в Україні за період з 01.12.2006 р. по 01.11.2015 р., зокрема:

- за грудень 2006 року індекс інфляції 100,9; інфляційні витрати -521 грн. 55 коп.;

- за 2007 рік індекс інфляції 116,6; інфляційні витрати 9 619 грн. 70 коп.;

- за 2008 рік індекс інфляції 122,3; інфляційнй витрати 12 922 грн. 85 коп.;

- за 2009 рік індекс інфляції 112,3; інфляційні витрати 7 127 грн. 85 коп.;

- за 2010 рік індекс інфляції 109,1; інфляційнй витрати 5 273 грн. 45 коп.;

- за 2011 рік індекс інфляції 104,6; інфляційнй витрати 2 665 грн. 70 коп.;

- за 2012 рік індекс інфляції 99,8; інфляційні витрати 0;

- за 2013 рік індекс інфляції 100,5, інфляційні витрати 288 грн. 75 коп.;

- за 2014 рік індекс інфляції 124,90; інфляційні витрати 14 429 грн. 55 коп.;

- за період з 01.01. по 01.11.2015 р. індекс інфляції 141,4; інфляційні витрати 23 991 грн. 30 коп.

В підсумку загальний розмір збитків позивачки від інфляційних втрат становить 78 840 грн. 70 коп. ( 521,55 + 9619,7 + 12 922,85 + 7127,85 + 5273,45 + 2665,7 + 289,75 + 14429,55 + 23991,30 = 78 840,70)

Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню в порядку повернення виконаного за недійсним правочином 57950 грн., збитки у виді інфляційних нарахувань 78 840 грн. 70 коп., а усього 136 790 грн. 70 коп.

У той же час, на думку суду, правовідносини, що виникли між сторонами не можна вважати простроченим грошовим зобовязанням у розумінні ст.625 ЦК України, а тому відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 3% річних.

На думку суду також відсутні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки упущеної вигоди - ринкової вартості земельної ділянки у розмірі 418 700 грн. тому, що за наслідками недійсного правочину відповідач повинен повернути позивачці отримані ним за цим правочином грошові кошти, а не упущену вигоду.

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача, понесених позивачкою витрат: за рієлторські послуги ТОВ «Капітал» - 2700 доларів США; сплату вступного внеску садівничому кооперативу «Авангард-2» - 1500 грн.; за послуги відділу Держземагенства 50 грн.; за отримання державного акта на право власності на земельну ділянку - 2500 доларів; проїзд до суду для участі в судових засіданнях протягом 2011-2013 років та оплату юридичних послуг у цих справах 2500 грн.; на придбання ліків 2000 грн.; за оплату вартості проведення судових експертиз 1700 грн. у звязку з тим, що всі ці витрати не відносяться до наслідків укладеного між сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки. Судові витрати, понесені позивачкою у інших справах, повинні були стягуватись у цих справах. У данній справі судом не призначалась судова експертиза для оцінки вартості земельної ділянки, а оцінка цієї земельної ділянки була замовлена та проведена з ініціативи самої позивачки, а тому відсутні законні підстави для стягнення цих витратз відповідача.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Доказів протиправних дій відповідача суду не надано. Укладений між сторонами договір купівлі-продажу земельної ділянки визнаний недійсним у звязку з визнанням протиправним та скасуванням розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації від 04.04.2006 р. про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянка, а не у звязку з протиправною поведінкою відповідача. За таких обставин відсутні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею витрати зі сплати судового збору 1368 грн. ( 1% від 136 790 грн. 70 коп.)

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст. 216, п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, п.п. 5,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку повернення виконаного за недійсним правочином 57950 грн., збитки у виді інфляційних нарахувань 78 840 грн. 70 коп., а усього 136 790 грн. 70 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати сплати судового збору 1368 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя: ОСОБА_5