Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 318/2599/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Капустинський М.В.
Провадження № 22-ц-778/1598/15 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області, Кам'янсько-Дніпровський відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4. про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначала, що 12 липня 2008 року вона придбала житловий будинок АДРЕСА_1 та зареєструвала на нього право власності. З її згоди в будинку поселилася сім'я сина, яка складається з трьох осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_3 та неповнолітній ОСОБА_4, які зареєстровані в цьому будинку.

20 квітня 2010 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірваний. З березня 2010 року відповідачка з дитиною не проживає у її будинку. Позивач вирішила продати будинок, однак, не може реалізувати своє право, оскільки відповідачка та її дитина зареєстровані у ньому.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю в ньому більше року без поважних причин.

Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не повно з'ясовані обставини справи та не прийнято до уваги, що відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду про примусове вселення до вказаного житлового будинку. Відповідач є членом сім'ї власника, а тому не може бути позбавлений житла. Крім того,відповідно висновку органу опіки та піклування, він вважає недоцільним визнавати неповнолітнього ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 з 12.07.2008 року є ОСОБА_5 (а.с.5-7).

Задовольняючи позов ОСОБА_5 та визнаючи ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 втратила інтерес до проживання в житловому будинку, після рішення суду про її вселення, до житлового будинку протягом року не вселилася. Ні особистих речей, ні речей дитини в будинку не має, будь-які платежі за цим будинком не сплачує, до компетентних органів з приводу протиправної поведінки позивача та її сина не зверталась, у відділ виконавчої служби з питання примусового вселення її в житловий будинок звернулася після відкриття провадження в даній справі.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Відповідно ст.ст.319,321,391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вирішуючи спір суд першої інстанції врахував зазначені норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 не є членом сім'ї власника будинку. До 2010 року вона знаходилася у шлюбі з ОСОБА_6 - сином власника будинку, а після розірвання шлюбу разом з неповнолітнім сином добровільно покинула будинок та в ньому не проживає. Доказів постійного проживання разом з власником будинку та ведення з нею спільного господарства відповідачем не надано.

Таким чином, правом користування жилим приміщенням, як член сім'ї власника відповідач ОСОБА_3 не наділена.

За цих обставин, доводи апелянта про те, що відносно її та її неповнолітньої дитини порушено право користування жилим приміщенням є безпідставними.

Відносно доводів апелянта про те, що вона намагалася вселитися в житловий будинок добровільно,однак їй чинилися перепони з боку позивача та її сина, то судова колегія зазначає, що на момент звернення позивача ОСОБА_5 з позовом про визнання ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, рішення суду від 22.12.2012 року про вселення ОСОБА_3 в житловий будинок АДРЕСА_1 не виконувалося. Відповідачкою не надано будь-яких доказів щодо намірів вселитися в житловий будинок, а виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення відкрито лише 14 листопада 2014 року (а.с. 117, 194), тобто понад строки, які визначають збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

Щодо доводів апелянта відносно порушення прав її неповнолітнього сина, то судом першої інстанції правомірно зазначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. Батьками неповнолітнього ОСОБА_4 є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Судове рішення, яким визнано місце проживання дитини з одним із батьків відсутнє, тому між батьками досягнута згода про проживання дитини з матір'ю. За цих обставин висновок суду першої інстанції про те, що дитина не може проживати з бабусею є правильним.

Інші доводи апелянта суттєвими не являються, оскільки не впливають на правильність рішення суду та не спростовують висновок суду про задоволення позову. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції та їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: