Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, його представника та представника Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Костопільського районного суду від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області про визнання недійсною реєстрації транспортного засобу,

в с т а н о в и л а :

9 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

ОСОБА_2 12 лютого 2015 року подав зустрічний позов до ОСОБА_1 і Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області про визнання недійсною реєстрації транспортного засобу.

Рішенням Костопільського районного суду від 12 травня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Від ОСОБА_2 витребувано та передано ОСОБА_1 належний йому відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_2 від 30 серпня 2013 року на праві власності транспортний засіб - навантажувач STALOWA WOLA L34, реєстраційний номер НОМЕР_4, 1994 року випуску, заводський № НОМЕР_3, № двигуна НОМЕР_1.

ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 і Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області про визнання недійсною реєстрації транспортного засобу відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилався на те, що спірний транспортний засіб він узяв на відповідальне зберігання за згодою його попереднього власника ОСОБА_3 до моменту вирішення між ними договірних зобовязань.

ОСОБА_1 зареєстрував вказаний транспортний засіб на своє імя з порушенням умов довіреності від 06.06.2013 року. Реєстрація транспортного засобу відбулася також із порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України № 694 від 8 липня 2009 року „Про затвердження Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів та п. 3.1. наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 644 від 22.11.2011 року „Про затвердження Порядку роботи, повязаної з реєстрацією та зняттям з обліку тракторів, самохідні шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, де зазначено, на підставі яких документів проводиться реєстрація ТЗ.

Відповідно до розписки від 20 червня 2013 року на зберіганні у нього знаходиться спірний навантажувач, який раніше Державною інспекцією сільського господарства в Черкаській області 25 лютого 2013 року був зареєстрований та належав ОСОБА_3, проживаючому в м. Монастирище Черкаської області.

Оскільки цей транспортний засіб він прийняв на зберігання, коли його власником був ще ОСОБА_3, а між ним і ОСОБА_3 існують цивільні зобов'язання, він згідно зі ст. 594 ЦК України скористався правом притримання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції неповно зясував дійсні обставини справи та не реалізував задоволених його клопотань про виклики свідків та витребування документів, які мали значення для вирішення справи.

Покликаючись на ці обставини, ОСОБА_2 рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та про задоволення його вимог за зустрічним позовом.

В запереченні на апеляційну скаргу Державна інспекція сільського господарства в Рівненській області рішення місцевого суду вважала законним та обґрунтованим і просила апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні його зустрічних вимог до ОСОБА_1 і Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області про визнання недійсною реєстрації транспортного засобу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є законним власником спірного навантажувача, а ОСОБА_2 не доведено, що його права та законні інтереси є порушеними, через що його зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Проте погодитися з такими висновками місцевого суду колегія суддів не може.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_5 від 25 лютого 2013 року власником спірного транспортного засобу - навантажувача STALOWA WOLA L34, реєстраційний номер НОМЕР_4, 1994 року випуску, заводський № НОМЕР_3, № двигуна НОМЕР_1, був ОСОБА_3 (а. с. 38).

6 червня 2013 року ОСОБА_3, скориставшись дублікатом свого свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_5 від 25 лютого 2013 року, нотаріально посвідченою довіреністю уповноважив ОСОБА_1 бути його представником практично в усіх підприємствах, установах та організаціях щодо обслуговування і розпорядження спірним навантажувачем та надав йому для цього відповідні права строком на шість місяців, а саме - до 06.12.2013 р. (а. с. 33-34).

Як убачається з документів, доданих Державною інспекцією сільського господарства в Рівненській області до своїх заперечень на апеляційну скаргу, на підставі цього доручення ТОВ «Захід-авто-трейд», яке знаходиться у м. Рівному на вул. 16 Липня, 10, 28 серпня 2013 року видало ОСОБА_1 довідку-рахунок серії ТО № 107239, відповідно до якої він 30 серпня 2013 року спірний транспортний засіб зареєстрував на себе та отримав відповідне свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 (а. с. 5, 37).

Ці обставини ОСОБА_1, який є юристом за освітою, визнав у судовому засіданні апеляційного суду.

Зі справи видно, що заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та обґрунтовуючи свої вимоги до нього і Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області про визнання недійсною реєстрації транспортного засобу, ОСОБА_2, зокрема, посилався на те, що спірний навантажувач він прийняв від ОСОБА_3 на відповідальне зберігання до вирішення своїх з ОСОБА_3 цивільних зобовязань (а. с. 30-32). На підтвердження укладення такого договору зберігання з ОСОБА_3 ОСОБА_2 надав суду копію розписки від 20 червня 2013 року (а. с. 6, 39).

Зазначені обставини в суді сторонами не спростовані та підтверджуються матеріалами кримінального провадження за № 0000040 від 30.07.2013 р., які додані до матеріалів даної цивільної справи.

Статтями 936 і 937 ЦК України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Згідно зі ст.ст. 950 і 951 ЦК України відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, перед поклажодавцем на загальних підставах несе зберігач.

Відповідно до правил ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Помимо наведеного, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зважаючи на викладені обставини та вимоги закону, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність ОСОБА_2 свого цивільного інтересу стосовно спірного транспортного засобу є помилковим.

З матеріалів справи вбачається, що свій позов до ОСОБА_1 і Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області про визнання недійсною реєстрації спірного транспортного засобу ОСОБА_2 обґрунтовував правилами ч. 3 ст. 238 ЦК України і доводив, що на підставі довіреності від 6 червня 2013 року ОСОБА_1 не вправі був спірний транспортний засіб реєструвати на себе (а. с. 30-32).

Колегія суддів з такими доводами ОСОБА_2 погоджується.

Згідно зі ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 238 і 239 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Статтею 244 ЦК передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 249 ЦК України встановлено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє.

Таким чином, за своїм юридичним змістом довіреність є договором про представництво, який є одностороннім і згідно якого повірений зобов'язується діяти від імені довірителя та не вправі вчиняти щодо майна дії на власну користь.

Пунктом 2 Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 694 від 08.07.2009 р., реєстрація та зняття з обліку машин здійснюються після отримання власником відповідного висновку спеціаліста з проведення обстеження машини на відповідність ідентифікаційних номерів і супровідних документів на предмет фальсифікації (далі висновок спеціаліста) за встановленою Мінагрополітики формою.

Державною інспекцією сільського господарства в Рівненській області до своїх заперечень на апеляційну скаргу додано такий висновок спеціаліста з проведення обстеження машини від 30 серпня 2013 року, в якому йдеться про відповідність у спірного транспортного засобу ідентифікаційних номерів і супровідних документів на предмет фальсифікації. Однак цей висновок спеціаліста з проведення обстеження машини викликає сумнів у своїй достовірності, оскільки, як встановлено апеляційним судом, спірний навантажувач фактично весь час знаходився на території МП «Базальт» у с. Берестовець (Старий Берестовець) Костопільського району, засновником якого є ОСОБА_2, ключі від цього транспортного засобу були в ОСОБА_2, а ОСОБА_1, за його власним визнанням у судовому засіданні апеляційного суду, спеціаліста ОСОБА_4 у с. Берестовець (Старий Берестовець) Костопільського району не возив.

Тому зважаючи на все викладене вище, а також виходячи з того, що відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області про визнання недійсною реєстрації спірного транспортного засобу, на думку колегії суддів, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного рішення місцевого суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, через що підлягає скасуванню.

Керуючись ч. 3 ст. 238 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Костопільського районного суду від 12 травня 2015 року скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області про визнання недійсною реєстрації транспортного засобу задовольнити.

Реєстрацію транспортного засобу - навантажувача STALOWA WOLA L34, реєстраційний номер НОМЕР_4, 1994 року випуску, заводський № НОМЕР_3, № двигуна НОМЕР_1, який Державною інспекцією сільського господарства в Рівненській області 30 серпня 2013 року був зареєстрований на імя ОСОБА_1, проживаючого у АДРЕСА_1, свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_2, визнати недійсною.

Стягнути з ОСОБА_1 та Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області на користь ОСОБА_2 365 (триста шістдесят пять) грн. 40 коп. понесених судових витрат у справі.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: