Справа № 2-5330/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Солом`янський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді- Лозинської М.І.,

за участі секретаря- Резніченко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ганчук Юлія Ярославівна, Головне управління юстиції у м.Києві, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, визначення частки померлої в праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом у якому просила визнати недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.Я.; про визначення частки померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 цегляний, жилою площею 42,00 кв.м. , зазначений в плані під літерою «А», з господарськими спорудами - сарай під літерою « Б», гараж піл літерою «В», погріб під літерою» Г», спорудженнями № 1-4,І; визнання за нею право власності на 1/4 частину вказано будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6.

В обґрунтування позову вказала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ії матір ОСОБА_6, після смерті якої спадкоємцями першої черги за законом , крім неї, є також :

чоловік померлої- ОСОБА_2 ;

повнолітній син померлої- ОСОБА_5.

Заяву мотивує тим, що померла ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ії батьком- відповідачем по справі ОСОБА_2 з 15 жотвня 1952 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 ( тобто по день смерті), в підтвердження чого послалась на свідоцтво про одруження видане Ватутінським міським РАГС Звенигородського району Київської області.

Померла з 15.06.1965 року і по день смерті була зареєстрована у АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою КП « Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Центр обслуговування споживачів № 1 від 16.04.2014 рокую

З 1965 по 1990 року садибний ( індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 перебував у користування подружжя, 18.12.1990 року подружжям був придбаний будинок на ім.»я відповідача ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 9-ою Київською державною нотаріальною конторою 18.12.1990 року.

Вказує на те, що оскільки вказаний житловий будинок був придбаний батьками за час перебування у шлюбі та в період їх спільного проживання, за спільні кошти подружжя, він є їхнім спільним майном та є спільною сумісною власністю подружжя.

27.12.2004 року на підставі договору дарування 1/2 частини житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом 9-ої Київської державної нотконтори Фроловою А.О., реєстровий номер 31510, ії братові ОСОБА_5 було подаровано 1/2 частину спірного будинку, а тому на час смерті матері у спільній сумісній власності батьків перебувала 1/2 частина житлового будинку, а відтак після смерті матері відкрилась спадщина за законом на частку в спільній сумісній власності , тобто на 1/4 частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами: сарай під літ. Б, гараж під літ.В, погреб під літ.Г., № 1-4,І , спорудженнями.

При цьому земля під будинком та господарськими спорудами, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,0859га перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Вказує на те, що після смерті матері, братом було відкликано заяву про прийняття спадщини та складено заяву про відмову від права на частку у спадщині на ії користь. В свою чергу батьком, до державної нотконтори подано заяву про відмову від спадщини, яка відкрилась після смерті дружини.

Позивач посилається на те, що на дату звернення до суду свідоцтво про право на спадщину за законом не видано, на початку червня 2014 року позивачка вказує, що їй стало відомо про те, що батьком в травні 2014 року на підставі договору дарування , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ганчук Ю.Я. подаровано онуці ОСОБА_3 1/2 частину спірного будинку, в результаті чого вона вважає, що було порушено ії права на спадкування відповідної частки майна після померлої матері.

Вважає, що оскільки померлою не було складено заповіту на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя щодо вищевказаного будинку, то належна їй частка у спільному сумісному майні (1/4) спадкується спадкоємцями, які прийняли спадщину у порядку спадкування за законом, а тому позивач як спадкоємець першої черги просить визнати право на спадкування 1/4 частини будинку.

Зазначає, що договір дарування повинен бути визнаний недійсним, оскільки відповідач неправомірно розпорядився часткою своєї померлої дружини, право на яку належала їй на момент смерті, тобто всіє спадщиною, яка відкрилась після смерті матері в порядку спадкування за законом.

Оскільки рішення суду стосовно виділу частки матері з майна, що перебуває у спільній сумісній власності немає, наявні правові підстави вважати, що частка померлої в праві спільної сумісної власності на житловий будинок складала 1/4 ( половину від 1/2 частини будинку).

Так як 23 липня 2014 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської держнотконтори Майданник І.В. прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок, з підстав відсутності правовстановлюючих документів, позивач просить визнати за нею право власності на 1/4 частину майна, оскільки в позасудовому порядку оформити право власності на частку у даному спадковому майні вона не має можливості.

В судовому засіданні позивач та ії представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоволення.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали.

Представник відповідача ОСОБА_2 подав заперечення проти позову у яких вказав на те, що04.08.1956 року Народним судам Аргаяшського району Челябинської області РСФСР були прийнято рішення за позовом ОСОБА_2 про визнання шлюбу, укладеного між ним та ОСОБА_6 15.10.1952 року недійсним, а тому він вважається таким з часу його укладення, що вказує на думку представника відповідача про те, що фактично ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у шлюбі не перебували, а тому відповідно і не мали прав та обов`язків подружжя, хоча тимчасово в літній період спільно проживали.

Також вказав на те, що 18.12.90 року ОСОБА_2 придбано згідно із договором купівлі-продажу, укладеного із Київським трестом «Південтеплоенергомонтаж» , житловий будинок АДРЕСА_1, відповідно до якого останній є одноособовим власником, а тому ОСОБА_6 жодного права на частку у його власності на спірний будинок не мала та не могла мати. Також представником відповідача заперечувався факт складання заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_3 підтримала заперечення представника ОСОБА_2

До початку з`ясування обставин по справі, позивачкою було змінено підстави заявленого позову відповідно до яких про що подано заяву згідно із якою, позивач вказала на те, що про рішення суду,яким було визнано шлюб між батьками недійсним, вона дізналась лише в судовому засіданні 12.11.2014 року.

Вказала на те, що 28.11.1968 року шлюб між ії батьком та ОСОБА_7., розірвано, актовий запис № 217. Відповідно до довідки Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області від 06.09.2014 року анульовано актовий запис № 157 про шлюб між батьками, тобто через 6 місяців після смерті матері.

Вказала на те, що з 15 жовтня 1952 року по ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто по день смерті ОСОБА_6, вона та відповідач проживали однією сім`єю , мали взаємні права та обов`язки, притаманні членам сім`ї; проживали разом, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, підтримували сімейні стосунки, піклувались один про одного, утримували та виховували спільних дітей , а коли з`явились онуки, турбувались про останніх. Вказала про те, що батьки працювали на одному підприємстві, в Тресті «Південтеплоенергомонтаж», яким було надано в користування квартиру в спірному житловому будинку.

Послалась на довідку форми № 3 від 15.02.91 року в якій зазначено про склад сім`ї ОСОБА_2, а саме зазначено про дружину у складі сім»ї, що відповідає даним по квартирної картки.

Вважає, що спірний будинок був придбаний батьками за час їх спільного проживання, в результаті їхньої спільної праці та за спільні кошти, а тому належав їм на праві спільної сумісної власності членів сім`ї.

Посилається на те, що 27 грудня 2004 року на підставі договору дарування 1/2 частини жилого будинку, посвідченого держнотаріусом Дев`ятої Київської держнотконтори Фроловою А.О. 27.12.2004 р. № 4-4695 та зареєстрованого в КМБТІ 05 січня 2005 року у реєстровій книзі №158-38 за реєстровим № 31510, ії братові - ОСОБА_5 було подаровано 1/2 частину вищевказаного спірного житлового будинку., при укладенні якого мати ОСОБА_6 надавала згоду на відчуження частки. Вказує, що оскільки батько не спадкує після смерті ії матері, а брат відмовився від прийняття спадщини на ії користь, то вона є єдиним законним спадкоємцем, яка претендує на спадкування частини житлового будинку, належної померлій згідно закону, виходячи із рівності часток членів сім`ї.

В ході розгляду справи позивач та ії представник змінені позовні вимоги підтримали та просили їх задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти змінених вимог заперечив, пославшись на те, що відповідач одноособово повністю вніс завдаток за будинок, а потім розрахувався на залишкову суму за спірний будинок , а тому повністю , не перебуваючи в шлюбі придбав за власні кошти будинок, та з 1946 року ніяких відносин шлюбно-сімейного характеру з ОСОБА_6 не підтримував, а з 1956 року з дня прийняття рішення про визнання шлюбу недійсним відповідача із ОСОБА_6 пов`язували лише діти, проживання ОСОБА_6 в будинку було лише з дозволу та дружньої налаштованості відповідача та стосувалося проживання в будинку, а тому позовні вимоги є надуманими та необґрунтованими.

Відповідач ОСОБА_2 підтримав пояснення свого представника та додатково надав пояснення щодо того, будинок був придбаний ним за особисті кошти та заперечив проживання із ОСОБА_6 однією сім»єю.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав викладених вище, вважала договір законним .

Третя особа- Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.Я. в судове засідання не з`явилась, надіславши засобами поштового зв»язку письмові пояснення , у яких просила у задоволенні позову відмовити та розглянути справу у ії відсутності . В обґрунтування заперечень послалась на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали всі необхідні документи для посвідчення оспорюваного договору, а саме, їх паспорти та довідки про присвоєння ідентифікаційних номерів, договір купівлі-продажу, інформаційну довідку з Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, висновок про вартість майна, довідку форми № 3, свідоцтво про смерть ОСОБА_6

З поданих документів вбачалось, що будинок було придбано ОСОБА_2 в період знаходження в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4. При цьому було нотаріусом було вказано, що від ОСОБА_2 було витребувано заяву про те, що відчужуваний будинок є його особистою власністю.

Третя особа- Головне управління юстиції у м.Києві свого представника в судове засідання не направило, , надіславши письмові пояснення у яких просило проводити розгляд справи у їх відсутність та ухвалити рішення на підставі доказів , що містяться у матеріалах справи.

Третя особа- ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вказавши на те, що померла мати ОСОБА_6 та батько ОСОБА_2 проживали однією сім`єю,спільно проживали, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, а тому спірний будинок належав їм на праві спільної власності. При цьому вказав, що ним були надані також кошти на придбання будинку. Зазначив, що йому про рішення суду , яким шлюб між батьками був визнаний недійсним не було відомо, та про це у сім`ї ніколи не обговорювалось.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів, представника відповідача ОСОБА_2, пояснення третьої особи, дослідивши докази по справі у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Відділом реєстрації смерті у м.Києві, Серія НОМЕР_1.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та третя особа ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 є дітьми померлої ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , виданим Органом реєстрації актів цивільного стану Ст. Юрковический Чуровичеського району Брянської області, серія НОМЕР_2 та свідоцтвом про народження ОСОБА_5, виданим Московським РАГС м. Києва , серія НОМЕР_3.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачкою у зв`язку із одруженням із ОСОБА_8 25.01.1975 року було змінено прізвище із «ОСОБА_1» на « ОСОБА_1», що підтверджується свідоцтвом виданим Відділом РАГС Московського району м. Києва , серія НОМЕР_4.

Відповідач ОСОБА_2 є батьком позивачки та третьої особи, що підтверджується свідоцтвами про їх народження, що вказані вище.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що за життя ОСОБА_6 було складено заповіт на ім`я позивачки відповідно до якого вона заповіла останній належний їй на праві власності садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку , що знаходиться в АДРЕСА_2.

Предметом даного спору є частина житлового будинку по АДРЕСА_1, яка заповітом не охоплена, а тому спадкується на загальних підставах відповідно до закону.

Матеріали спадкової справи свідчать про те, що після смерті ОСОБА_6 із заявою до Дев`ятої державної нотаріальної контори 18.06.2014 року звернувся ОСОБА_2 у якій вказав про відмову від обов`язкової частини у спадщині після смерті дружини ОСОБА_6

Також із заявою до 9-ої Державної нотаріальної контори м. Києва звернувся ОСОБА_5 , який подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті мати ОСОБА_6 на користь позивачки-доньки померлої ОСОБА_1

Крім того, 16.04.2014 року із заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернулась ОСОБА_1

Встановлено, що 21.05.2014 року відповідачем ОСОБА_2 було подаровано спірну 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 відповідачці ОСОБА_3 відповідно до договору дарування , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.Я., реєстровий номер 1248.

Судом встановлено, що 1/2 частина спірного житлового будинку належала відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 9-ою Київською державною нотаріальною конторою 18.12.1990 року, реєстровий номер № 4-8445.

Інша 1/2 частина житлового будинку належить на праві власності третій особі ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого 9-ою Київською державною нотаріальною конторою 27.12.2004 року № 4-4695.

Укладений договір дарування 1/2 частини будинку відповідачем на ім`я ОСОБА_3 позивач вважає недійсним, оскільки вищевказаний житловий будинок був придбаний батьками за час їх спільного проживання, в результаті їхньої спільної праці та за спільні кошти, а тому належав їм на праві спільної сумісної власності членів сім'ї, а тому після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина за законом на частку в спільній сумісній власності, тобто на 1/2 частину вказаного вищевказаного житлового будинку, а відтак відповідач неправомірно розпорядився частиною житлового будинку.

Суд погоджується із доводами позивачки,виходячи із наступного.

Встановлено, що 15.10.1952 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб Ватутинським РАГС Звенігородського району Київської області, актовий запис № 157.

Як встановлено в ході судового розгляду відповідно до рішення Народного суду першої ділянки Аргаяшського району Челябінської області від 04.09.1956 року шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 визнаний недійсним.

Відповідно до повідомлення Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області від 06.09.2014 року ,встановлено, що актовий запис № 157 про шлюб, укладений 15 жовтня 1952 року на ОСОБА_2 та ОСОБА_6 анульований на підставі рішення після смерті ОСОБА_6 06.09.2014 року.

Згідно з пункту 4 постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885- ХІІ « Про введення в дію Закону Української РСР « Про власність» правила, що містяться в Законі Української РСР « Про власність» були передбачені Законом СРСР « Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР , тобто з липня 1990 року.

Відповідно до Ч. 1 ст. 17 зазначеного Закону Української РСР майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім»ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Норма, що передбачала можливість членів сім'ї та інших осіб, які спільно ведуть трудове господарство, мати у власності, зокрема, жилі будинки і господарські споруди, також містилася у ст. 8 Закону СРСР «Про власність в СРСР» 1990 року.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність» (який діяв на момент виникнення правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР 1963 р. майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 постанови від 1206.98 р. № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» судам слід мати на увазі, що правила статей 22, 28, 29 КпШС не застосовують до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», відповідних норм Цивільного кодексу України і з урахуванням роз 'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п. 5 постанови від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що, розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.. 16 Закону «Про власність», ст. 22 КпШС), майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою між ними не передбачено інше, тощо. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі її із спільного майна, звернення стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інакше не випливає із законодавства України. За відсутності доказів про те, що участь когось із учасників спільної сумісної власності ( крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 та померла ОСОБА_6 працювали у Тресті « Південтеплоенергомонтаж», що підтверджується відомостями їх трудових книжок.

Від Тресту « Південтеплоенергомонтаж» відповідачу ОСОБА_2 разом із сім`єю до складу якої увійшов він , дружина ОСОБА_6, та діти, було надано квартиру АДРЕСА_1.

Із даних поквартирної картки вбачається, що померла ОСОБА_6 з 1965 року по день смерті була зареєстрована за вказаною вище адресою у якості члена сім`ї наймача, а саме дружини.

Реєстрація ії за вказаною адресою підтверджується також довідкою Центру обслуговування споживачів № 1 від 16.04.2014 року.

Вказані обставини відповідачем ОСОБА_2 не спростовані.

В ході розгляду справи встановлено, що померла ОСОБА_6 з часу реєстрації шлюбу до моменту своєї смерті проживала спільно разом із ОСОБА_2, мала спільний бюджет, та вела спільне господарство.

Дані обставини підтверджені поясненнями третьої особи ОСОБА_5, який вказав на те, що йому за життя не було відомо про існування рішення суду про визнання шлюбу недійсним між батьками, оскільки він завжди вважав батька та матір однією сім`єю, які мали спільний бюджет, також вказав на те, що надавав батьку кошти у сумі 13тис.крб. для використання в цілях сім`ї для покупки спірного будинку.

Отримання коштів відповідачем ОСОБА_2 від сина не оспорено.

Встановлено, що будинок № АДРЕСА_1 , 18 грудня 1990 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 за спільні кошти та внаслідок спільної праці було придбано у Тресті «Південтепоенергомонтаж» , який відповідно до Договору купівлі-продажу від 18.12.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Дев`ятої Київської держнотконтори , реєстровий номер 4-8445 зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_2

Внаслідок того, що спірний житловий будинок був придбаний ОСОБА_6 та ОСОБА_2 за спільні кошти за час їх спільного проживання, вказаний будинок належав їм на праві спільної сумісної власності, а відтак ступінь їхньої участі у придбанні житла є рівною та виходячи із рівності часток, у праві спільної власності їм належало по 1/2 частині у спірному будинку.

Виходячи із наведеного, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що будинок був придбаний за особисті кошти відповідача з посиланням на відкритий рахунок у Відділені № 5445 « Ощадбанку» , оскільки викуп відомчого житлового фонду був здійснений відповідачем за час спільного проживання з ОСОБА_6 та за їх спільні кошти та внаслідок спільної праці.

Судом встановлено, що під час дарування ОСОБА_2 27.12.2004 року 1/2 частини спірного будинку своєму синові ОСОБА_5, ОСОБА_6 було надано нотаріально посвідчену згоду щодо відсутності заперечень про дарування чоловіком ОСОБА_2 1/2 частини будинку, що підтверджується матеріалами нотаріальної справи щодо посвідчення вказаного договору.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем при посвідченні вказаного договору було надано копію свідоцтва про одруження із ОСОБА_6 та він був обізнаний із наданням згоди ОСОБА_6 на відчуження 1/2 частини будинку.

Таким чином такі обставини вказують на те, що ОСОБА_2 усвідомлював факт належності будинку на праві спільної власності разом із ОСОБА_6, рівність часток у праві власності та належність ОСОБА_6 1/2 частини будинку.

При цьому ОСОБА_2 за життя ОСОБА_6 свідомо не надавав рішення суду про визнання шлюбу із нею недійсним, оскільки усвідомлював та визнавав спільність їх проживання разом, спільність побуту та ведення господарства, а також належність будинку на праві спільної власності.

Про вказані обставини свідчать також заява, яка була подана ним 18.06.2014 року. до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_6, а також його заява Приватному нотаріусу КМНО Ганчук Ю.Я. при посвідченні оспорюваного договору дарування 1/2 частини будинку на ім`я ОСОБА_3 відповідно до якої відповідачем заявлено про те, що він є вдівцем, та надано при цьому копію паспорту, який містить відомості про одруження із ОСОБА_6, а також копію свідоцтва про ії смерть .

Виходячи із матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення оспорюваного договору, та пояснень приватного нотаріуса КМНО Ганчук Ю.Я., ОСОБА_2 не було повідомлено нотаріуса про наявність рішення суду про визнання шлюбу із ОСОБА_6 недійсним.

Враховуючи те, що зі згоди ОСОБА_6 відповідачем ОСОБА_2 їх сину було подаровано 1/2 частину будинку, то як наслідок відповідачу та ОСОБА_6 виходячи із принципу рівності часток належало по 1/4 частині будинку за життя ОСОБА_6

Таким чином після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина за законом на частку в спільній сумісній власності, яка становить 1/4 частину спірного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з господарськими будівлями зі спорудами: сарай під літ. Б, гараж під літ. В., потреб лід Г, № 1-4,І спорудженнями.

Відповідно до ч. 1 ст.1226 ЦК України частка померлого у спільній сумісній власності України спадкується на загальних підставах.

Згідно з ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного зі спадкоємців є рівними.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Оскільки померлою не було складено заповіту на частку спірного будинку, то належна частка ОСОБА_6,що становить 1/4 частину будинку спадкується спадкоємцями , які прийняли спадщину в порядку спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 . не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6, а син померлої ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини на користь позивачки, то вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері на 1/4 частину будинку.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 неправомірно розпорядився часткою в праві спільної сумісної власності членів сім'ї, право на яку належало матері позивачки на момент смерті та на яку відкрилася спадщина після ії смерті , чим порушив передбачені правила спадкування частки у праві спільної сумісної власності та як наслідок права позивачки на спадкування .

З урахуванням викладеного та ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України договір дарування 1/2 частини житлового будинку, укладений 21 травня 2014 р. між Відповідачами (між моїм батьком та племінницею), та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ганчук Ю.Я., підлягає визнанню недійсним.

23.07.2014 року постановою державного нотаріуса Дев»ятої Київської державної нотконтори Майданник І.В. ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 відмовлено у зв»язку із відсутністю право встановлюючи документів.

Таким чином у зв»язку із відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії за позивачкою на підставі встановлених вище обставин слід визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 на 1/4 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 ,жилою площею 42,00 кв.м, загальною площею 71, 5 кв.м. з господарськими спорудами-сарай під літерою Б, гараж під літерою «Г»,спорудженнями № 1-4,І.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.203,215,1223,1226,1261,1265ЦК України, ст. 112 ЦК УРСР 1963 р., Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», Законом України «Про власність», ст.ст.10,60,209,212-215,294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ганчук Юлія Ярославівна, Головне управління юстиції у м.Києві, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, визначення частки померлої в праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити .

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений 21.05.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук Юлією Ярославівною, реєстровий номер 1248.

Визначити частку ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 у спільному сумісному майні в розмірі 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 1/4 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, жилою площею 42,00 кв.м., загальною площею 71,5 кв.м. з господарськими спорудами-сарай під літерою « Б», гараж під літерою « В», погреб під літерою» Г», спорудженнями № 1-4, І.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення, мають право на його оскарження протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: