У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді - Шимківа С.С.

суддів: - Василевича В.С., Малько О.С.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду від 07 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_5 покликається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції на надано належної оцінки показам свідків, які стверджували про алкогольну залежність ОСОБА_6, а також про те, що останній не спілкувався зі своїм померлим сином та його донькою - ОСОБА_4.

Зазначає, що лише вона з родиною піклувалася про брата - ОСОБА_6, надавали йому як моральну так і матеріальну допомогу, проводили його лікування від алкогольної залежності та ремонт у його квартирі.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що дослідженими у судовому засіданні доказами по справі не встановлено факту перебування спадкодавця ОСОБА_6 у безпорадному стані, а також ухилення ОСОБА_7 та ОСОБА_4 від виконання обов'язку щодо його утримання.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 12 серпня 2014

________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 562/898/15-ц Головуючий в суді І інстанції - Кушнір О.Г.

Провадження № 22-ц/787/1719/2015 Суддя-доповідач - Шимків С.С.

року (а.с. 7).

Єдиним спадкоємцем за законом першої черги одержання права на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 був його син - ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 (а.с. 9).

Оскільки ОСОБА_7, як спадкоємець за законом, помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, відповідно до ст. 1276 ЦК України, перейшло до його доньки - ОСОБА_4 - відповідачки у справі.

Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми права, при вирішенні даної справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК підлягають встановленню як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що спадкодавець - ОСОБА_6 потребував допомоги відповідачки - ОСОБА_4 та її батька, а також про те, що останні мали можливість її надати, проте ухилялися від такого обов'язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, необхідно встановити чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, ОСОБА_6 працював на посаді слюсаря-ремонтника 6 розряду у відокремленому підрозділі "Ремонтне вагонне депо Здолбунів" державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", що підтверджується довідкою № 27 від 20.05.2015 року (а.с. 30).

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець не був непрацездатним (станом на момент смерті перебував у віці 57 років), мав постійний матеріальний дохід, а перебування його з 14.02.2000 року на "Д" обліку в Здолбунівському протитуберкульозному диспансерному відділенні не підтверджує необхідність надання йому постійної сторонньої допомоги.

Отже, відсутня сукупність обставин, яка, відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України, має значення для задоволення позовних вимог, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме спадкоємця.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Твердження ОСОБА_3 про те, що спадкодавець хворів на алкогольну залежність, у зв'язку з чим потребував сторонньої допомоги та перебував у безпорадному стані, останньою не доведено.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Василевич В.С.

Малько О.С.