Номер провадження: 22-ц/785/8437/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Кравця Ю.І., Сватаненка В.І.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частину квартири, яка перебуває у спільній частковій власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Улютому 2011 року ОСОБА_3 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частину квартири, яка перебуває у спільній частковій власності посилаючись на те, що їй та відповідачеві належать у рівних частках 549/3000 АДРЕСА_1. Дана частка складає кімнату площею 26,2 кв.м. Дане майно було набуте сторонами під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, які у 2010 році припинились, з огляду на що спільне проживання сторін в одній кімнаті не є можливим, рівно як не є можливим виділення належної позивачці частки у натурі, з огляду на що вона має право на одержання грошової компенсації у розмірі вартості своєї частки у спільному майні.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2011 року по справі призначено оціночну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2011 року провадження по справі відновлено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2012 року по справі призначено товарознавчу експертизу, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2012 року клопотаня представника позивача задоволено, накладено арешт на 183/3000 та 366/3000 частин АДРЕСА_2, що належать ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2012 року по справі призначеньо будівельно-технічну експертизу.на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2012 року по справі призначеньо будівельно-технічну експертизу.на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2013 року по справі призначеньо будівельно-технічну експертизу.на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2014 року по справі призначеньо будівельно-технічну експертизу.на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2014 року провадження по справі відновлено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 червня 2014 року по справі призначеньо будівельно-технічну експертизу.на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2014 року провадження по справі поновлено.

Заочним рішенням Приморського районного суд ум. Одеси від 30 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму грошової компенсації за належні їй 549/6000 АДРЕСА_3 у розмірі 186187 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму судових витрат по справі у розмірі 4320 грн..

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1,3 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд помилково дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що за умовами договору дарування від 03 липня 2008 року, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, під реєстровим номером 1029, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 прийняли в дар, в рівних частках кожний 183/3000 квартири під № 23 у будинку № 14 по вул. Спиридонівській у м. Одесі.

Право власності за цим договором ОСОБА_5 на 183/6000 даної квартири та ОСОБА_2 на 183/6000 вказаної квартири зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 7 липня 2008 року під № 902 в книзі 665пр-4, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19428344 від 7 липня 2008 року.

За умовами договору купівлі-продажу від 9 липня 2008 року, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, під реєстровим номером 1098, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 купили, в рівних частках кожний 366/3000 квартири під № 23 у будинку № 14 по вул. Спиридонівській у м. Одесі.

Право власності за цим договором ОСОБА_5 на 183/3000 даної квартири та ОСОБА_2 на 183/3000 вказаної квартири зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 21 липня 2008 року під № 902 в книзі 665пр-4, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19596572 від 21 липня 2008 року.

23 липня 2011 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та після реєстрації шлюбу набула прізвище ОСОБА_6, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії 1-БК № 166667, виданого 23 липня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві.

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4, складеного КП «ОМБТІ та РОН» 09 червня 2008 року, дана квартира складається з семи житлових кімнат.

Згідно висновку № 081/1/2014 судової будівельно-технічної експертизи, виконаного 04 серпня 2014 року судовим експертом ОСОБА_7, на виконання ухвали суду, у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходиться житлова кімната, позначена у технічному паспорті № 12 площею 26,2 кв.м. Ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 складає 2034828 гривень. Ринкова вартість частини квартири АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент складення висновку складає 372374 гривень. У процесі проведення огляду експертом було встановлено, що у фактичному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходиться одна житлова кімната, з огляду на що виділити у натурі частину ОСОБА_3 технічно не можливо.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Суд зауважує, що із виконанням рішення суду у частині виплати вказаної компенсації в силу ч. 2 ст. 364 ЦК України припиниться право власності ОСОБА_3 на належні їй на теперішній час 549/6000 квартири АДРЕСА_4 та право власності на ці належні ОСОБА_3 549/6000 квартири АДРЕСА_4 виникне у відповідача ОСОБА_2

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки суму судового збору у розмірі 1820 гривень та витрати позивачки на проведення судової експертизи у розмірі 2500 гривень, а всього судові витрати у розмірі 4320 гривень.

Дослідивши викладені обставини суд помилково дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Апелянт просить скасувати оскаржуване рішення з огляду на наступне.

Як вбачається з позовних вимог, які заявлені позивачем у відповідності до ст. 364 ЦК України, вимоги про припинення прав на його частки ним не було заявлено до суду. Питання про припинення права спільної часткової власності повинно бути заявлено власником, який бажає реалізувати своє право згідно цієї статті. Суд, в свою чергу, не може вийти за межі позовних вимог

.Таким чином, суд і гроші з відповідача стягнув, і у власності позивачки її частку залишив. Суд не вирішив питання про перехід права власності на частку позивачки до відповідача.

Заявлена позовна вимога не відповідає способу захисту у відповідності до ст. 11 ЦК України з урахуванням вимог ст. 364 ЦК України.

Доводи позивачки про те, що частиною квартири, яку вона має у власності вона користуватися не має можливості, є необгрунтованими, оскільки позивач: як власниця майна має можливість звернутися до суду та встановити порядок користування квартирою. На ці обставини звертає увагу п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 «Про судову практику у справах позовом про захист права приватної власності» від 22.12.1995 р. із відповідними змінами, де зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу (учасника) цієї власності підлягає поділу в натурі, протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Позивачка, як власник частини квартири, має право на вказане майно, а в разі перешкоди зі сторони відповідача, має право звернутися до суду з позовом щодо усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. ст. 21,24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

В порушення вимог ст.ст. 213,214 ЦПК України суд керувався лише наявністю у позивачки права вимоги на отримання грошової компенсації за належну їй частку майна, яке перебуває у спільній частковій власності, однак залишив поза увагою наявність у позивачки і обов'язків власника згідно ст.319 ЦК України.

Частинами 4,5 ст. 319 ЦК України передбачено: Власність зобов'язує. власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Не зясування судом спроможності відповідача сплатити компенсацію позивачеві, відсутність його згоди на викуп суперечить вимогам ст. 364 ЦК України та порушує принцип добровільності набуття прав власності.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районним судом викладені обставини зясовано неповно, висновок суду не відповідає встановленим обставинам, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового. Із викладеного вбачається, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Апеляційна скарга за викладених обставин є обґрунтованою.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.1, 3 ч.1, п.1 ст.309, ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

ОСОБА_8