АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 23 червня 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №014/129894/3101/82/1, згідно якого банк надав відповідачу ОСОБА_4, на умовах визначених в договорі, кредит в розмірі 1.601.589 грн.86 коп. строком до 23 травня 2027 року.

Зазначали, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 23 червня 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №014/129894/3101/185.

Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору, договору поруки, відповідачі не виконують свої зобов'язання по поверненню кредиту, не здійснюють чергові погашення, чим порушують взяті на себе зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору та договором поруки, внаслідок чого станом на 13 серпня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 1.834.128 грн.72 коп., яка складається з наступного: 1.148.237 грн.34 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 121.316 грн.78 коп. - заборгованість по відсоткам, 564.574 грн.60 коп. - пеня, яку просили стягнути з відповідачів.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2014 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У відповідно до ст.ст.74,169 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 23 червня 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №014/129894/3101/82/1, згідно якого, банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 1.601.589 грн.86 коп. з кінцевим терміном повернення 23 червня 2027 року, а відповідач ОСОБА_4 прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14,50% річних відповідно до графіку погашення кредиту (а.с.6-10).

24 червня 2011 року з метою зменшення фінансового навантаження в умовах кризових явищ в економіці України між банком та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №14/129894/3101/82/1, згідно яких тимчасово було зменшено розмір щомісячного платежу (а.с.12-13).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Банк виконав умови кредитного договору надавши грошові кошти.

Відповідач ОСОБА_4 порушив умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 13 серпня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 1.834.128 грн.72 коп., яка складається з наступного: 1.148.237 грн.34 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 121.316 грн.78 коп. - заборгованість по відсоткам, 564.574 грн.60 коп. - пеня.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України).

У забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором 23 червня 2011 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №014/129894/3101/185, відповідно до умов якого останній поручився перед кредитором за належне виконання позичальником ОСОБА_4 усіх взятих на себе зобов'язань (а.с.14-16).

В п.17 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК.

Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (ч.4 ст.559 ЦК України).

Частиною 1 ст.251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України).

Із договору поруки №014/129894/3101/185 від 23 червня 2011 року зокрема вбачається, що поручитель відповідає за виконання забезпечених зобов'язань у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки визначені договором, до всіх правовідносин пов'язаних з укладанням з укладанням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності сторонами встановлено тривалістю у п'ять років.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Встановлено колегією суддів та це підтверджується матеріалами справи, що позичальник допустив порушення строків повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом з урахуванням того, що термін повернення кредиту встановлений кредитним договором - 23 травня 2027 року.

Таким чином висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у зв'язку з належним виконанням його умов є правильним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 жодним чином не спростовує факт наявності заборгованості за кредитом, її розмір, не надав будь-яких доказів, які б підтверджували факт повного чи часткового виконання своїх зобов'язань по договору.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що судом не прийнято до уваги той факт, що між сторонами тривають перемовини щодо урегулювання заборгованості, які свідчать про відсутність спору, є необґрунтованими та до уваги не приймаються.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що справа в провадженні районного суду перебувала з жовтня 2013 року, на протязі всього часу розгляду справи в судові засідання ані апелянті ані його представник жодного разу не з'явились.

Інші доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суду до уваги, оскільки вони фактично зводяться до незгоди з висновками суду по оцінці доказів та є спробою їх переоцінки.

Прохання апелянта про скасування заочного рішення у повному обсязі безпідставні, так як ОСОБА_4 не надав ОСОБА_2 повноважень на захист його прав та інтересів, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Разом з тим, суд першої інстанції в порядку розподілу судових витрат допустив їх солідарне стягнення з відповідачів, що діючим процесуальним законодавством не передбачено, а тому колегія суддів змінює рішення суду в цій частині та стягує з відповідачів судовий збір у розмірі

по 1.720 грн.50 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судових витрат в розмірі 3.441 грн. змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати в розмірі по 1.720 грн.50 коп. з кожного.

В іншій частині заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.