Справа №: 398/1465/15-ц
"10" серпня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області
в складі: головуючого судді Ковальової О.Б.
при секретарі Дудченко О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3
про усунення перешкод у користування житлом, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
позивачі звернулися до суду з позовною заявою, де просять усунути перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні належним їм на праві власності житловим будинком №72 по вул.Пушкіна в м.Олександрія, шляхом визнання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившим право користування житловим приміщенням в вищезазначеному житловому будинку.
Позов мотивують тим, що згідно договору міни від 02.03.2015 року укладеного з ОСОБА_4, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за № 205, ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_4 належну їм з дружиною на праві спільної сумісної власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 передала у їх спільну сумісну власність будинок №72 по вулиці Пушкіна м.Олександрії.
Цим же договором було передбачено, що членів сімї дітей, які б мали право проживання в житловому будинку, який відчужується ОСОБА_4 немає, що також підтверджується довідкою № 210 від 23.02.2015 року, виданою квартальним комітетом №5 Олександрійської міської ради Кіровоградської області.
03.03.2015 року після оформлення договору, ними було зареєстроване їх місце проживання у придбаному будинку та того ж дня їм стало відомо, що в цьому ж будинку зареєстроване місце проживання сина колишньої власниці ОСОБА_4, а саме ОСОБА_1, який в добровільному порядку знятись з реєстрації в будинку, який є їх власністю не бажає.
Посилаючись на ст., ст. 319, 321, 391 ЦК України просять їх вимоги задовольнити.
В судовому засіданні позивачі пояснили, що ОСОБА_4 запевняла їх, що син приїде з Києва, де він працює в охоронній фірмі, та зніметься з реєстрації, в звязку з чим вони дали їй домову книгу. Через деякий час вони забрали у неї домову книгу, але відповідач не знявся з реєстрації. Вони мають таке припущення, що для того, щоб знятись з реєстрації, відповідачу необхідно було піти в військкомат, а він особа призивного віку, а тому він міг бути призваний на військову службу. В добровільному порядку знятись з реєстрації відповідач не бажає., а тому вони вимушені звернутись до суду.
Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. За таких обставин, з врахуванням думки позивачів, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України).
Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України.
Судом встановлено, що згідно договору міни від 02.03.2015 року укладеного ОСОБА_2 з ОСОБА_5. Степанівною, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за № 205, ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_4 належну їм з дружиною на праві спільної сумісної власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 передала у їх спільну сумісну власність будинок №72 по вулиці Пушкіна м.Олександрії Кіровоградської області(9 11).
З 02.03.2015 року за позивачами зареєстровано право власності на вищевказаний будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчать відомості з витягу (а.с. 12).
У спірному будинку з 11 вересня 2003 року зареєстрований відповідач ОСОБА_1, що підтверджується копією домової книги (а.с. 19 - 21) та довідкою голови квартального комітету № 5 від 19.03.2015 року (а.с. 24).
Як встановлено в суді з пояснень позивачів відповідач у справі - ОСОБА_1 є сином колишнього власника - ОСОБА_4 проте з 2010 року у спірному будинку він не проживає (а.с.24).
Даних про те, що у спірному будинку є особисті речі відповідача у справі немає. Згідно пояснень позивачів, ОСОБА_4 запевняла їх, що син приїде з Києва, де він працює в охоронній фірмі, і зніметься з реєстрації, в звязку з чим вони дали їй домову книгу. Через деякий час вони забрали у неї домову книгу, але відповідач не знявся з реєстрації. Вони мають таке припущення, що для того, щоб знятись з реєстрації, відповідачу необхідно було піти в військкомат, а він особа призивного віку, а тому він міг бути призваний на військову службу.
Виходячи з положень ст., ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.
Зазначене свідчить, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою).
Таким чином, права членів сім'ї власника будинку (квартири) на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.
ОСОБА_1 не є членом сім'ї позивачів по справі. Крім того, встановлено, що позивачі ніколи не надавали свою згоду на реєстрацію чи проживання відповідача у спірному будинку.
Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).
Таким чином, право ОСОБА_1 на проживання у спірному будинку похідне від права колишнього власника ОСОБА_4, членом сім'ї якої відповідач є та за згодою якої проживав та був зареєстрований у вищевказаному будинку. .
За таких обставин, право користування житлом, як у колишнього власника ОСОБА_4, так і у ОСОБА_1 припинилося внаслідок припинення права власності ОСОБА_4, у зв'язку з відчуженням будинку.
Таким чином, суд вважає, що в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження, що наявність зареєстрованої особи ОСОБА_1, в будинку позивачів створює останнім перешкоди, як власникам: у користуванні, розпорядженні та володінні, а саме, щодо переоформити комунальних договорів та інше.
Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як убачається зі справи, передбачений ст.391 ЦК України спосіб захисту порушеного права може бути реалізований через ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» шляхом зняття особи з реєстраційного обліку.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний виьір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Таким чином, належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити
Керуючись ст., ст. 11, 59, 60, 209, 212 - 215, 218, 224 226, 228 ЦПК України, суд,-
Усунути перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні належним їм на праві власності житловим будинком №72 по вул.Пушкіна в м.Олександрія, шляхом визнання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратившим право користування житловим приміщенням в житловому будинку №72 по вул. Пушкіна міста Олександрії Кіровоградської області.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя: