Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1812/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Драний В. В.
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

10.09.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Мурашка С.І. Сукач Т.О.

при секретарі Бодопрост М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Титан ХХІ» про стягнення заробітної плати, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Титан ХХІ» про стягнення заробітної плати.

Зазначав, що він працював на ТОВ «Титан ХХІ» з липня 2013 року по 23 червня 2014 року. Однак, при звільненні відповідачем не проведено з ним розрахунки. Тому і просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 8 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 14 квітня 2015 року у задоволенні вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи, її фактичними обставинами не підтверджено наявність заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 1 334,40 грн., а також відшкодування за час затримки невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги та грошової компенсації за невикористану відпустку. Зазначає, зокрема, що суд першої інстанції неправильно врахував дані із довідки АТ «Райффайзен Банк Аваль», наданої ним до суду як доказ, із якої вбачається, що по закріпленому за ним зарплатному картковому рахунку НОМЕР_1 не надходили грошові суми 780,23 грн. та 554,17 грн. за червень 2014 року, а всього 1 334,40 грн.

У письмових запереченнях проти доводів апеляційної скарги позивач посилався, зокрема, на те, що до суду надано всі наявні докази, що свідчать про повний розрахунок товариства з позивачем. У червні 2014 року у зв»язку із поданням заяви про звільнення та закриттям карткового рахунку, кошти позивач отримав за місцем роботи по двом відомостям на виплату грошей.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з»явилися, позивач просив розглядати справу без його участі, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що згідно наказу № 27-к від 01 грудня 2013 року позивач з 1 грудня 2013 року працював на посаді начальника відділу охорони ТОВ «Титан ХХІ», а наказом № 266-к від 23 червня 2014 року його було звільнено з посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України та повернуто трудову книжку (а.с.38-42).

Згідно довідки від 3 березня 2015 року відділенням АТ «Райффайзен Банк Аваль» в м. Кіровограді обслуговується картковий рахунок НОМЕР_1, закріплений за позивачем (а.с.27).

Також судом встановлено, що відповідно до витягів на виплату коштів, наданих відповідачем, позивач отримав: у грудні 2013 року -1 138,95 грн.; у січні 2014 року -1 144,28 грн., у лютому 2014 року - 1 144,28 грн., у березні 2014 року -1 144,28 грн., у квітні 2014 року - 1 044 грн., у травні 2014 року - 498,75 грн. та 645,53 грн., у червні 2014 року - 780,23 грн. та 554,17 грн. (а.с.28-36).

Це підтверджується і довідкою ТОВ «Титан ХХІ» № ТН від 16 березня 2015 року про нараховану та виплачену заробітну плату ОСОБА_2, згідно якої нарахований дохід за період з грудня 2013 року по червень 2014 року склав 9 216,13 грн., а виплачено з урахуванням авансу і компенсації за невикористану відпустку 8 094,47 грн.; та копіями податкових розрахунків за формою 1-ДФ за 1У квартал 2013 року, 1-11 квартали 2014 року, які подаються роботодавцями до органів фіскальної служби і у яких фіксуються відповідні зобов»язання по нарахуванню та виплаті доходу, а також утриманим податкам (а.с.28-36, 58-70).

Посилання у скарзі щодо невиплати коштів за червень 2014 року у сумі 1 334,40 грн. спростовується відомостями на виплату грошей за червень 2014 року №17 та №18, згідно яких позивачу виплачено 554,17 грн. та 780,23 грн., що підтверджується його підписом про одержання (а.с.35,36).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку наданим доказам, в тому числі і письмовим, і відповідно до ст.116 КЗпП України дійшов обґрунтованого висновку про виплату позивачу заробітної плати у повному обсязі та відсутність заборгованості відповідача перед ним. Інші вимоги судом не розглядалися.

Тому не грунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги, які не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка.

Інші її доводи також не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Надані сторонами докази оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. В межах доводів апеляційної скарги та заявлених позивачем вимог підстав для його скасування або зміни не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: