АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2970/15 Головуючий 1 інст. - Шмадченко С.І.
Справа № 640/1415/14-ц Доповідач - Яцина В.Б.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцина В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Київського районного суду м. Харкова позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі його Харківської обласної дирекції - було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 524118 грн. 12 коп. і судовий збір у сумі 3654 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що суд порушив норми процесуального права. При цьому вказала, що районний суд з порушенням ч. 2 ст. 31 ЦПК України взяв до провадження і розглянув замість первинного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки новий позов Банку про стягнення заборгованості за договором кредиту, поданий 12.08.2014р., оскільки на той час розгляд справи вже розпочався по суті. При цьому районний суд поставився упереджено до відповідача і 03 лютого 2015 року відмовив йому у прийнятті зустрічного позову про визнання договору кредиту недійсним. Крім того, суд не перевірив заперечення відповідача проти позову з тих підстав, що Банк всупереч положень ч. 3 ст. 1056-1 ЦПК України самостійно збільшив кредитну ставку за договором з 13 до 13,17 % річних, що зазначено у Додатку № 2 до договору.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Згідно до матеріалів справи заява Банку про зміну предмету позову, в якій Банк просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № № 014/1902/74/96506, яка станом на 08.05.2014 року складала 45206,63 доларів США, що за курсом НБУ становить 524 118,12 грн., а також - про відшкодування судових витрат, - була подана Банком 12.08.2014 року замість уточненого позову Банку від 22.05.2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1 в рахунок стягнення заборгованості за вказаним договором кредиту на таку ж загальну суму (а.с. 74, 91).

В якості причини зміни предмету позову Банк вказав про введення державою мораторію на звернення стягнення на іпотечне майно. На обґрунтування своїх вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки Банк, крім договору іпотеки, який був укладений між сторонами у забезпечення виконання договору кредиту, посилався на те, що відповідач не виконує свої основні зобов'язання за цим договором кредиту. З цих же підстав Банк, після уточнення предмету позову, заявив про стягнення заборгованості за цим же договором кредиту. Оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки є передбаченою Законом України «Про іпотеку» формою стягнення основної заборгованості, то подання Банком позову про стягнення заборгованості не є новим позовом, як помилково вважає апелянт, а лише зміною предмету позову - заявлених до цього з цих же підстав інших вимог.

Доводи скарги про те, що внаслідок відмови у прийнятті до розгляду зустрічного позову суд проявив свою упередженість - об'єктивно нічим не підтверджені. Відмова суду Такі дії суду відповідали положенням ч. 2 ст. 31 ЦПК України, оскільки на той день розгляд справи по суті вже розпочався. При цьому відповідач, яка представлена в суді своїм повноважним представником, мала процесуальну можливість для доведення обґрунтованості своїх заперечень проти позову як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді справи.

Доводи скарги про збільшення Банком процентної ставки також є безпідставними. Зазначена у додатку № 2 до договору кредиту, який був підписаний сторонами при його укладенні 08.01.2008р., реальна процентна ставка 13,17 % є складовою частиною сукупної вартості кредиту, до якої входить вказана у п. 1.2.1 договору кредиту процентна ставка 13,00 % та інші витрати позичальника, необхідні для погашення суми кредиту, які згідно до п. 1.4 договору кредиту входять до загальної сукупної його вартості (а.с. 7, 22).

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Позичальник зобов'язаний повернути кредит кредитодавцеві у термін, встановлений договором.

Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 08 січня 2008 року між банком та ОСОБА_3. був укладений кредитний договір № 014/1902/74/96506 згідно до умов якого вона отримала у кредит 40000 доларів США під 13 % річних, який вона зобов?язана повертати щомісячними платежами згідно з узгодженого сторонами графіку у строк до 08 січня 2028 року. Відповідач умови кредитного договору про щомісячні повернення суми кредиту та нарахованих за умовами договору процентів належним чином не виконує, у зв'язку з чим Банк нарахував їй заборгованість за кредитом станом на 08.05.2014 року на загальну суму 45206,63 доларів США, що за курсом НБУ становить 524118,12 грн.

Належних та допустимих доказів на спростування цих фактів відповідач до суду не надала.

Пунктами 9.1 та 16.1 кредитного договору та вказаними нормами ЦК України при таких обставинах, при невиконанні позичальником умов кредитного договору, передбачено право Банку достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків, тому колегія суддів погоджується з рішення суду про стягнення заборгованості і такі висновки доводами скарги не спростовуються.

Оскільки таким чином суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то з передбачених ст.. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення районного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: