У Х В А Л А

Іменем України

06 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Мацунича М.В.,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазмонтаж» на рішення Свалявського районного суду від 18 грудня 2014 р. за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазмонтаж» про стягнення заборгованості заробітної плати, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазмонтаж» (надалі - ТОВ «Укрнафтогазмонтаж») у квітні 2014 р.

Просив стягнути з відповідача на свою користь 16800 грн. невиплаченої заробітної плати.

На обґрунтування зазначав, що з 2012 р. працює у ТОВ «Укрнафтогазмонтаж», але з січня 2013 р. останній не виплачує йому заробітну плату. Загальна сума заборгованості за 14 місяців складає 16800 грн.

Рішенням Свалявського районного суду від 18.12.14 р. позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 11142.55 грн. заборгованості заробітної плати за період із 01.01.13 р. по 31.12.13 р. і 243.60 грн. судового збору на користь держави (а.с.84).

Апелянт просить скасувати це рішення. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує на неналежну оцінку доказів і пропуск строку позовної давності.

Письмових заперечень або пояснень позивач не подав, однак у судовому засіданні не визнав скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін.

Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про час і місце такого повідомлявся належним чином.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не довів належним чином факт виплати заробітної плати позивачу.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, із таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. 115 КЗпП України, ст. 24 закону «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Установлено та не заперечується, що позивач протягом 2013 р. був працівником відповідача (доказів звільнення позивача немає). Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу УПФ України в Свалявському районі Закарпатської області (форма ОК-5) щомісячна сума заробітку позивача для нарахування пенсії складала 1200 грн. (а.с.4), а за довідкою відповідача про доходи позивача загальна сума доходу останнього за період із січня по листопад 2013 р. (за вирахуванням усіх податків) склала 11142.55 грн. (а.с.24).

За правилами ст. 303 ч.1 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на чеки ПриватБанку за січень-липень 2013 р. (а.с.16-22) про те, що позивач у 2013 р. отримав із карткового рахунку своєї дружини - ОСОБА_3, 46331.92 грн. на господарські витрати і заробітну плату, не заслуговують на увагу через відсутність належних і допустимих доказів погодження між сторонами саме такого порядку виплати заробітної плати (акт від 25.02.2013 р. у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України не є таким доказом), а також неможливості встановити з наданих чеків суму заробітку та період виплати. Натомість, як видно з адресованого ОСОБА_3 листа (а.с.25), грошові кошти в сумі 46331.92 грн. були відправлені на її рахунок для виконання договору.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Твердження апелянта про пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду є необґрунтованими, оскільки на вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, позовна давність не поширюється. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст. 233 КЗпП України).

Решта доводів апеляційної скарги стосуються діяльності позивача як матеріально-відповідальної особи, що виходить за межі спірних правовідносин.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку по суті спору та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазмонтаж» відхилити.

2. Рішення Свалявського районного суду від 18 грудня 2014 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: