Справа № 758/287/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

03 березня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Зарицької Ю. Л. ,

при секретарі - Цілуйко Н. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київсоюзшляхпроект» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.03.2005 по 04.08.2014 він працював в ПАТ «Київсоюзшляхпроект». Наказом від 04.08.2014 позивача було звільнено з посади головного інженера проектів дорожнього відділу в ПАТ «Київсоюзшляхпроект» з 05.08.2014 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, про що є запис в трудовій книжці. Позивач розірвав трудовий договір за власним бажанням у зв'язку з тим, що відповідач протягом тривалого часу не виконував законодавство про працю та умови трудового договору, в зв'язку з чим і виникла заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати більш ніж за рік. Позивач вказав, що станом на 04.08.2014 заборгованість по заробітній платі становила 104792,92 грн. Позивач також вказав, що відповідач має сплатити позивачу вихідну допомогу, розмір якої становить 27000 грн. та середню заробітну плату за весь час затримки по день фактичного розрахунку, за період з 05.08.2014 по 30.12.2014, розмір якої становить 39767 грн. У зв'язку з зазначеним позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача заробітну плату, невиплачену при звільненні працівника у розмірі 104792,92 грн.; вихідну допомогу, невиплачену при звільненні працівника у розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 27000 грн.; розмір середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку, за період з 05.08.2014 по 30.12.2014, що становить 39767 грн.

До початку судового засідання позивач надав заяву, якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти постановлення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. До початку судового засідання від відповідача надійшли заперечення, в яких він просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, що стосуються вихідної допомоги, невиплаченої при звільненні працівника у розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 27000 грн.

У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України).

З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності сторін та постановлення заочного рішення по справі.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

З даних трудової книжки позивача вбачається, що останній 01.03.2005 був прийнятий до Акціонерного товариства закритого типу «Київсоюзшляхпроект» на посаду заступника головного інженера проекту в проектну бригаду в порядку переведення (а.с.а.с. 6-9). Також з даних трудової книжки вбачається, що позивач 04.08.2014 був звільнений з роботи в ПАТ «Київсоюзшляхпроект» за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Згідно даних листа ПАТ «Київсоюзшляхпроект» від 25.12.2014 за № 40, на запит позивача, станом на 24.12.2014 заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати перед ним становить 104792,92 грн., в тому числі помісячно: червень 2013 року - 1351,52 грн.; липень 2013 року - 7374,60 грн.; серпень 2013 року - 8864,93 грн.; вересень 2013 року - 8428,11 грн.; жовтень 2013 року - 9935,19 грн.; листопад 2013 року - 8076,94 грн.; грудень 2013 року - 7374,60 грн.; січень 2014 року - 9262,55 грн.; лютий 2014 року - 7173,07 грн.; березень 2014 року - 7374,60 грн.; квітень 2014 року - 3523,69 грн.; травень 2014 року - 6950,87 грн.; червень 2014 року -6935,37 грн.; липень 2014 року - 9104,43 грн.; серпень 2014 року - 3062,45 грн. (а.с. 10).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач зазначив у наказі про звільнення, трудовій книжці позивача причину звільнення - за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушенням вимог закону у день звільнення позивача належний розрахунок не провів. Крім того, про нараховані суми, належні позивачу при звільненні, перед виплатою зазначених сум письмово позивача не повідомив.

Суд проводить розрахунок середньої заробітної плати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями).

Визначаючи розмір середньої заробітної плати суд керується даними про розмір заробітної плати ОСОБА_1 за 2 повні місяці, які передували звільненню. Відповідно до довідки про заробітну плату ОСОБА_1, в березні 2014 року нараховано заробітну плату у розмірі 9000 грн. (а.с. 53), в грудні 2013 року - 9000 грн. (а.с. 51). Позивачем фактично за вказані 2 місяці було відпрацьовано 42 дні (грудень 2013 - 22 дні, березень 2014 - 20 днів). З урахуванням зазначеного середньоденна заробітна плата позивача складає 428,57 грн., виходячи з розрахунку (9000 + 9000): 42, де 42 - кількість відпрацьованих робочих днів в грудні 2013 та в березні 2014. Отже, середній заробіток для обчислення нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 9000 грн., виходячи з розрахунку (9000 + 9000): 42 х 21, де 42 - кількість відпрацьованих робочих днів в грудні 2013 та в березні 2014, - 21 кількість робочих днів.

Позивач просив стягнути з відповідача затримку повного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 19.08.2014 по 30.12.2014, за 95 робочих дні. Отже, до сплати на користь позивача за час затримки розрахунку при звільненні належить сума в розмірі 40714,15 грн., виходячи з розрахунку 428,57 грн. х 95, де 95 -кількість робочих днів.

Однак, позивач просив стягнути на його користь розмір середньої плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 39767 грн., отже з відповідача підлягає стягненню саме така сума.

Крім того, позивач просив стягнути його користь заробітну плату, невиплачену при звільненні працівника у розмірі 104792,92 грн.

Згідно даних листа ПАТ «Київсоюзшляхпроект» від 25.12.2014 за № 40, на запит позивача, станом на 24.12.2014 заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати перед ним становить 104792,92 грн. (а.с. 10).

Крім того з даних розрахункового листка за серпень 2014 року вбачається, що борг підприємства на кінець місяця становить 102232,29 грн. (а.с. 55).

З даних розрахункового листка за серпень 2014 року вбачається, що борг за підприємством на кінець місяця за договором підряду складає 2560,63 грн.

У зв'язку з зазначеним, вказані вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо виплати вихідної допомоги при звільненні позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії, соціально-побутові пільги можуть бути передбачені і в колективному договорі, положення якого поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації (ст. ст. 13, 18 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, у випадку звільнення працівника з роботи за власним бажанням з поважної причини у трудовій книжці робиться запис з зазначенням цієї причини. Тобто у випадку звільнення особи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію роботодавець вказує цю причину звільнення у трудовій книжці працівника.

Підставою звільнення позивача була його заява від 23.06.2014, в якій він просив звільнити його з роботи за власним бажанням з 04.08.2014 (а.с. 57).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнився за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, формулювання причини звільнення позивачем не оспорювалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він був звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а тому вимогу останнього про стягнення з відповідача на його користь вихідної допомоги при звільненні задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1445 грн. 60 коп.

На підставі ст.ст. 38, 40, 44, 116, 117 КЗпП України, керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 208, 213-215, 218, 224-226 ЦПК, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київсоюзшляхпроект» на користь:

- ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) середній заробіток за період затримки розрахунку в розмірі 39767 грн.; заробітну плату, невиплачену при звільненні працівника у розмірі 104792 грн. 92 коп., а всього стягнути 144559 (сто сорок чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят дев'ять) гривень 92 (дев'яносто дві) копійки;

- держави судовий збір в сумі 1445 (тисячу чотириста сорок п'ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ю. Л. Зарицька