УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ спільного майна подружжя.

Посилався на те, що він з відповідачкою перебував в шлюбі з 28 квітня 2001 року по квітень 2008 року. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати однією сім'ю по червень 2013 року, мали спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство. За цей час за спільні кошти сторони придбали меблі, побутову техніку, провели ремонтні роботи. Крім того, 19 червня 2006 року ними був придбаний дачний будинок в садовому товаристві «Ятрань» за НОМЕР_1 розміром 532,3 кв. м вартістю 48 000 грн; 26 травня 2009 року куплений гараж по АДРЕСА_2 за 80 000 грн; в 2013 року збудовано гараж по АДРЕСА_3 вартістю 136 000 грн та в якості тимчасової споруди збудований гараж по АДРЕСА_4 за 10 400 грн; в 2003 році придбаний автомобіль марки ВАЗ, вартістю 32 000 грн. Загальна вартість всього майна становить 567 300 грн. Враховуючи викладене, позивач просив встановити факт його проживання з ОСОБА_5 (ОСОБА_4) однією сім'ю з 25 червня 2008 року по 01 червня 2013 року та поділити майно з розрахунку по Ѕ частині кожному, виділивши йому у власність гаражі, загальною вартістю 226 400 грн, дачний будинок вартістю 48 000 грн та автомобіль вартістю 32 000 грн. з виплатою відповідачці компенсації в розмірі 22 750 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 липня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за Ѕ частку у спільному майні подружжя в розмірі 85 414 грн 60 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2001 року по 08 квітня 2008 року.

Під час перебування в шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_8

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 квітня 2008 року встановлено, що шлюбні стосунки сторони припинили з січня 2007 року.

У січні 2014 року відповідачка зареєструвала шлюб та змінила прізвище на «ОСОБА_5».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки шлюб між сторонами розірвано 08 квітня 2008 року, а з позовом про поділ майна позивач звернувся до суду 03 вересня 2013 року.

Скасовуючи рішення суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд зазначив, що позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

У зв'язку з цим позовна давність не розпочнеться, якщо після розірвання шлюбу права того, хто залишив свою частку у спільному майні за попереднім місцем проживання, не вимагаючи його поділу, не будуть порушені одним із колишнього подружжя.

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильно дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони, за час перебування у зареєстрованому шлюбі, 25 квітня 2003 року придбали автомобіль марки «ВАЗ», який зареєстрований на ім'я відповідачки, вартість якого, згідно з висновком експерта, становить 60 780 грн 20 коп., а також 19 червня 2006 року дачний будинок в садовому товаристві «Ятрань» в м. Кіровограді, що розташований на земельній ділянці НОМЕР_1, вартість якого, відповідно до висновку експерта, складає 75 014 грн.

Крім того, судом встановлено, що сторонами були проведені ремонтні роботи у квартирі АДРЕСА_1 та придбано меблі, загальна вартість яких становить 35 035 грн.

Оскільки кошти, витрачені на придбання вказаного майна у період перебування сторін у шлюбі, вони є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши всі докази по справі, дійшов обґрунтованого висновку, що майно придбано під час перебування сторін у шлюбі, і воно є спільною сумісною власністю та частки подружжя у цьому майні є рівними.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євтушенко О.І.,