Справа № 417/1340/15-ц
Провадження № 2/417/952/15
РІШЕННЯ (ЗАОЧНЕ)

Іменем україни

"26" жовтня 2015 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Шкирі В. М.

за участі секретаря Грибєнік О. В.,

позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в с. Марківка Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

в с т а н о в и в:

31.08.2015 позивач звернулася до Марківського районного суду Луганської області з даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користуватися житловим будинком №82 по вул. Енгельса в с. Марківка Луганської області та примусово зняти його з реєстраційного обліку.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона є власником житлового будинку №82 по вул. Енгельса в с. Марківка Луганської області, який дістався їй за правом спадкування. В зазначеному будинку прописаний її чоловік ОСОБА_2, з яким у неї подружні відносини фактично припинені з 2013 року, та він в ньому не проживає більше року.

Його реєстрація у вказаному будинку створює їй труднощі у здійсненні свого права власності, зокрема для оформлення житлової субсидії, при призначенні якої врахувуються доходи всіх зареєстрованих в будинку осіб.

Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві та просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином - через засоби масової інформації в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України шляхом опублікування оголошення в газеті «Урядовий курєр» від 21.10.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому зі згоди позивача суд суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Судом в порядку ст.ст.63, 180,184 ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона є сусідкою позивавча та відповідача , вказавши, що він там на даний час не проживає проте з якого точно періоду часу не памятає та не може точно сказати.

Свідок ОСОБА_4, пояснила, що вона має дружні стосунки з позивачем, в серпні 2014 року вона повернулася до с.Марківка з м.Луганська і постійно спілкується з позивачкою, з частотою раз на неділю чи десять днів буває вдома у позивачки, при цьому жодного разу не бачила відповідача. Вказала, що їй відомо, що він не проживає там більше року. Ніде в будинку не бачила чоловічих речей.

Позивач заявив клопотання допитати її в якості свідка, яке суд задовольнив не виходячи до нарадчої кімнати, про що внесено запис до журналу судового засідання. Допитана в якості свідка ОСОБА_1Ю пояснила, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 18.09.1998 року у серпні 2015 шлюб було розірвано, проте фактично шлюбні відносини вони припинили в 2013 році і чоловік зібравши речі покинув будинок. Місце його знаходження їй невідоме. Спілкується з сином тільки по телефону вкрай рідко. Вважає, що він не проживає в будинку з неповажних причин.

Суд, вивчивши позовну заяву, вислухавши пояснення позивача, свідків та дослідивши письмові докази по справі, надходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

З показані свідків ОСОБА_4І та ОСОБА_1 судом встановлено, що відповідач більше року не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

З показань свідка ОСОБА_3 встановити нічого неможливо, оскільки вона нічого не пам6ятає та не повідомила ніяких обставин, що мають значення для справи.

Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав житловий будинок з надвірними будівлями №82 по вул. Енгельса в с. Марківка Луганської області належить позивачці ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину /ВРІ №900477/10.06.2011/, зареєстрованого в реєстрі за № 467 Марківською державною нотаріальною конторою. (а.с.4).

Згідно довідки Марківської селищної ради Луганської області ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6. (а.с. 5).

Відповідно до рішення Марківського районного суду Луганської області від 05.08.2015 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, рішення набрало законної сили.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні із власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України. Відповідно до другого речення частини 2 ст.64 ЖК України членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином у судовому засіданні з досліджених матеріалів справи було достовірно встановлено, що ОСОБА_2 не проживає за адресою реєстрації більше одного року, а тому вважається таким, що втратив право користування житлом, і своєю реєстрацією перешкоджає здійсненню власником позивачем ОСОБА_1 її права власності на будинок, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позову позивачем квитанцією від 31.08.2015 був сплачений судовий збір у сумі 243,60 гривень та здійснено витрати на оголошення в газеті «Урядовий курєр» про виклик відповідача до суду в сумі 420,00 грн., а тому ці суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 386- 388,405ЦК України, ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст.10,11,60,213- 215,224-226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком №82 по вул. Енгельса в с. Марківка Луганської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок, витрати за опублікування оголошення в газеті в розмірі 420,00 гривень, а всього 663 (шістсот шістдесят три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Марківський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Марківського районного суду В. М. Шкиря