АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/880/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Скляренко В.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Карпенко О. В.
при секретаріЖуравель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про припинення права власності на частину квартири, стягнення грошової компенсації за частину квартири, визнання права власності на частину квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про вселення , -

в с т а н о в и л а :

30 березня 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про припинення права власності на частину квартири, стягнення грошової компенсації за частину квартири, визнання права власності на частину квартири, посилаючись на те, що відповідно до довідки КП «ЧООБТІ» від 14 квітня 2011 року він є власником 1/2 частини квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та спадкоємцем 1/4 частини даної квартири, що належала його матері - ОСОБА_9, отже він фактично є власником 3/4 частини квартири. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_8 є спадкоємцем 1/2 частини майна ОСОБА_9, тобто відповідач є власником 1/4 частини вказаної квартири. Ринкова вартість спірної квартири, на день подачі позову складає 203700 грн.

Позивач ОСОБА_6 вказує у позові, що на сьогоднішній день він постійно користується вищевказаною квартирою, самостійно сплачує всі комунальні послуги, проводить поточні ремонти. Відповідач ОСОБА_8 за вказаною адресою не проживає та не має жодного відношення, і навіть не намагається сплачувати комунальні платежі. Позивач посилається, що відповідач забезпечений житлом та проживає за іншою адресою, жодних витрат по утриманню належної йому частки спірної квартири не несе, за станом приміщення не стежить і взагалі не приймає ніякої участі в поточному та капітальному ремонтах. Тому вважає, що було б доцільно та вкрай необхідно припинити ОСОБА_8 право власності на частку майна вказаної квартири та визнати за ним - ОСОБА_6 право власності на всю квартиру та стягнути з ОСОБА_6 на корить ОСОБА_8 грошову компенсацію за частку в квартирі в розмірі 50925 грн., що є вартістю 1/4 квартири.

Позивач вважає, що такий спосіб вирішення даної ситуації не тягне за собою порушення конституційних прав людини, а навпаки сприятиме уникненню психологічних та фізичних травм, а також поліпшенню умов проживання, як його так і відповідача. Тому позивач звернувся до суду із даним позовом та просив припинити право власності на 1/4 частину квартири, що знаходить за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_8; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 грошову компенсацію в розмірі 50925 грн. за 1/4 частину вказаної квартири; визнати за ним - ОСОБА_6 право власності на 1 / 4 частину зазначеної квартири; судові витрати стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач по основному позову ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 просили припинити право власності ОСОБА_8 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 грошову компенсацію за 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в розмірі 74052 грн. та судові витрати по справі в сумі 9676,55 грн.

В березні 2014 року ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про вселення, посилаючись на те, що він є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, в свою чергу, відповідач ОСОБА_6, який є його братом, та власником 3/4 частин вказаної квартири.

Позивач ОСОБА_8 зазначає у зустрічному позові, що дана частина квартири перейшла йому у власність після смерті матері - ОСОБА_9 В зв'язку з постійними перепонами він тривалий час намагався зареєструвати свідоцтво про право власності, так як КП «ЧООБТІ» не реєструвало без проведення поточної інвентаризації, а ОСОБА_6 чинить перешкоди, а саме не надав вільний доступ до квартири працівникам КП «ЧООБТІ» для проведення огляду та подальшого проведення державної реєстрації його свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідач ОСОБА_6 чинить перешкоди в користуванні квартирою з метою отримання прибутку, так як у квартирі проживають інші люди, які її орендують.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що він не має власного житла, вимушений винаймати житло, є інвалідом ІІI групи, а тому вважає, що має право на вселення до даного помешкання так як є власником вищевказаної квартири. А тому просив суд вселити його - ОСОБА_8 в квартиру АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_6 судові витрати за надання правової допомоги.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 07 жовтня 2013 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про припинення права власності на частину квартири, стягнення грошової компенсації за частину квартири, визнання права власності на частину квартири задоволено повністю.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах від 22 січня 2014 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 07 жовтня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2014 року, занесеною до журналу судового засідання про залучення до участі в справі як третіх осіб: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та Орган опіки та піклування Черкаської міської ради.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про припинення права власності на частину квартири, стягнення грошової компенсації за частину квартири, визнання права власності на частину квартири - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про вселення - задоволено.

Вселено ОСОБА_8 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судовий збір в розмірі 121,90 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2015 року внесено виправлення в рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2015 року у справі № 2314/2894/2012 (провадження № 2/711/31/2015).

Вказавши правильним:

- у вступній частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2015 року: «розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про припинення права власності на частину квартири, стягнення грошової компенсації за частину квартири, визнання права власності на частину квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про вселення»,

- в другому абзаці резолютивної частини рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2015 року: «Зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про вселення задовольнити.»

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав на рішення апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що спірне рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає дійсним обставинам справи та наявним у ній доказам. Просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2015 року; позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 задовольнити повністю; припинити право власності ОСОБА_8 на 1/4 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 грошову компенсацію в сумі 74052 грн. за 1/4 частину вказаної квартири; визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1; в задоволенні зустрічного позову про вселення відмовити; судові витрати покласти на ОСОБА_8 та стягнути з нього 9676,55 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про припинення права власності на частину квартири, стягнення грошової компенсації за частину квартири, визнання права власності на частину квартири та задовольняючи позовні вимоги зустрічного позову про вселення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має іншого нерухомого майна, ніж 1/4 частина квартири АДРЕСА_1, що стверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01 квітня 2014 року. Суд вважав, що припинення права власності відповідача ОСОБА_8 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 завдасть істотної шкоди інтересам співвласника - ОСОБА_8, оскільки він не має у власності іншого нерухомого майна (житла) і за грошову компенсації 74052 грн. він не зможе захистити своє право на житло шляхом придбання іншого рівноцінного житла, оскільки є інвалідом III групи і не має іншого доходу. Суд також виходив з того, що в зв'язку з тим, що позивач позбавляє відповідача права на користування належною йому 1/4 частиною квартири, останній змушений з своєю сім'єю проживати у найманому житлі, що стверджується договорами оренди.

Натомість ОСОБА_6, без згоди на те співвласника, вселив у спірну квартиру та зареєстрував у ній ОСОБА_12 (піднаймача) та її неповнолітню дочку - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, тим самим, створюючи співвласнику перешкоди в користуванні квартирою. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що права відповідача на володіння, користування та розпорядження належною йому частиною квартири є порушеними та мають бути захищеними в судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є вірними, такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, що сторони у справі є співвласниками двохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 є власником 1/2 частини даної квартири та спадкоємцем 1/4 її частини, а всього ОСОБА_6 належить 3/4 частини вказаної квартири, що підтверджується довідкою КП «ЧООБТІ» від 14 квітня 2011 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 жовтня 2007 року та витягом про державну реєстрацію прав від 30 листопада 2011 року.

Інша 1/4 частина даної квартири згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 жовтня 2007 року належить ОСОБА_8, що також підтверджується довідкою КП «ЧООБТІ» від 15 травня 2012 року.

ОСОБА_6, звертаючись до суду із даним позовом посилався на те, що він постійно користується спірною квартирою, самостійно сплачує комунальні послуги, проводить поточні ремонти, так як відповідач за вказаною адресою не проживає та не сплачує комунальні платежі, оскільки він забезпечений житлом та проживає за іншою адресою, жодних витрат по утриманню належної йому частки спірної квартири не несе. Саме тому позивач ОСОБА_6 вважає, що було б доцільно припинити ОСОБА_8 право власності на належну йому частку квартири та визнати за ним - ОСОБА_6 право власності на всю квартиру, стягнувши з нього на корить ОСОБА_8 грошову компенсацію за 1/4 частину квартири в розмірі 74052 грн., відповідно до висновку експерта за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 22 грудня 2014 року № 1666/14-23.

В свою чергу, ОСОБА_8, звертаючись до суду із зустрічним позовом, посилався на те, що відповідач ОСОБА_6 чинить перешкоди в користуванні квартирою з метою отримання прибутку, так як у квартирі проживають інші люди, які її орендують, та яких ОСОБА_6 зареєстрував без його згоди, тим самим, створивши перешкоди в користуванні квартирою. Відповідач пояснював, що він не має власного житла, та вимушений винаймати житло, є інвалідом III групи, а тому вважає, що має право на вселення до даного помешкання, так як є співвласником квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п. п. 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Слід зазначити, що п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України насамперед спеціально запроваджений для збереження житлових прав співвласника, а тому позов про припинення права на частку у спільному майні (житлі) не може бути задоволений, якщо внаслідок припинення права спільної часткової власності, колишній співвласник та члени його сім'ї будуть позбавлені житла.

Судом першої інстанції достовірно встановлено те, що ОСОБА_8 окрім спірної частини квартири, не має іншого житла та можливості для його придбання, оскільки він є інвалідом ІІІ групи та не має доходу, крім пенсії, а коштів, одержаних в якості компенсації за частку для цього не вистачить.

Також судом встановлено, що ОСОБА_6 без згоди на те співвласника, вселив у спірну квартиру та зареєстрував у ній піднаймача ОСОБА_12 та її неповнолітню дочку ОСОБА_13, тим самим створив співвласнику ОСОБА_8 перешкоди в користуванні належною йому частиною квартири, в зв'язку з чим останній змушений з своєю сім'єю проживати у найманому житлі, що підтверджується договорами оренди.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що не підлягають до задоволення доводи апелянта про те, що ОСОБА_8 відповідно до ст. 47 Конституції України житлом забезпечений, так як протягом 8 років орендує житло, у власності іншого житла на відміну від позивача не має, що встановлено судом.

Крім того, позивачем ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що спільне володіння і користування спірною квартирою є неможливим та не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_8, оскільки іншого житла ОСОБА_8 не має, а компенсація за його частку в квартирі є незначною. Запропонований ОСОБА_6 та проведений згідно висновку експертизи варіант припинення часток ОСОБА_8 у спільному майні - спірній квартирі, завдасть істотної шкоди інтересам останнього, як співвласника даної квартири, тому підстави для задоволення позову ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 365 ЦК України відсутні.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять суб'єктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про припинення права власності на частину квартири, стягнення грошової компенсації за частину квартири, визнання права власності на частину квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про вселення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :