АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9113/15 Справа № 185/5129/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Боженко Л. В. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Калиновського А.Б.,Ремеза В.А.

за участю секретаря Безрукавого Є.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретової Наталії Борисівни, ОСОБА_4, третя особа: Відділ Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_2, у травні 2013 року звернулась до суду з позовними вимогами та просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретової Наталії Борисівни від 20 жовтня 2011 року, реєстровий номер 2729 таким, що не підлягає виконанню.

У обґрунтування заявлених вимог зазначала, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики від 07.05.2009 року на суму 20 тис. грн., строком до 07.11.2009 року. 20 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2729, яким було запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики: 20 000 грн. - сума основного боргу, відсотки за користування коштами - 40 600грн., витрати за вчинення виконавчого напису 906 грн., а всього до стягнення підлягала сума - 61 506 грн.

09 листопада 2011 року державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції відкрито провадження з виконання вказаного вище виконавчого напису. Вважала, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, оскільки нотаріус не перевірив безспірність заборгованості, не врахував те, що вона вчиняла дії щодо частково погашення заборгованості, що підтверджується належними доказами.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня

2014 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року, задовольняючи частково касаційну скаргу ОСОБА_4 було скасовано рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено та нотаріально посвідчено договір позики від 07.05.2009 року. Згідно договору позивач ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_4 гроші у сумі 20 000 грн., які зобов'язалась повернути до 07.11.2009 року (а.с.8).

Встановлено, що 20.10.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2729, яким було запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики 20 000 грн. - сума основного боргу, відсотки за користування коштами - 40 600грн., витрати за вчинення виконавчого напису 906 грн. Всього до стягнення підлягала сума - 61 506 грн. (а.с.7).

Державним виконавцем відділу ДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції Орловим К.Л. постановою від 19.09.2013 року було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису (а.с.120). Постановою цього же державного виконавця від 08.04.2014року виконавчий лист було повернено стягувачу - ОСОБА_4 (а.с.120 на звороті).

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», та укладеного між сторонами договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи, оспорений виконавчий напис нотаріуса, на виконанні у відділі державно виконавчої служби не перебував.

Однак, з таким обґрунтуванням підстав відмови ОСОБА_2 у її позовних вимогах про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню погодитись не можна, оскільки, вони не відповідають обставинам справи та діючому матеріальному закону, а тому колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності зміни обґрунтування підстав відмови ОСОБА_2 у її позовних вимогах.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Частиною 4 пункту 283 Інструкції передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Згідно пункту 284 зазначеної Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Пунктом 283 Інструкції встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувана та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції на зазначені норми матеріального права уваги не звернув, та не врахував: що ОСОБА_4, звернувшись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, реалізував своє право на захист свого цивільного права; крім того, як убачається з матеріалів справи, листом нотаріуса від 11.11.2013 року направленого на адресу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області було зазначено, що нею тричі на адресу ОСОБА_2 надсилались листи з пропозицією повернути борг (а.с.69), і дані обставини не спростовані у суді апеляційної інстанції, а відмовив у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Отже, колегія суддів вважає, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивачу є те, що в діях нотаріуса, при вчиненні виконавчого напису, порушень норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини - не встановлено.

Порушень матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 314 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року в частині обґрунтування підстав відмови ОСОБА_2 у її позовних вимогах про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - змінити.

У іншій частині рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді