Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Марцинкевич В.А.

при секретарі Бовкун О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи державного нотаріуса 16 Київської державної нотаріальної контори Трапезнікової З.О. про розірвання договору довічного утримання та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третьої особи державного нотаріуса 16 Київської державної нотаріальної контори Трапезнікової З.О. про усунення перешкод щодо виконання договору, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить суд розірвати договір довічного утримання від 20 листопада 2003 року, укладений між нею та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори Трапєзніковою З.О., зареєстрований в реєстрі за № 1-3304, мотивуючи свої вимоги тим, що з часу укладення договору довічного утримання та протягом декількох років відповідачка належним чином виконувала свої обов'язки за договором, та претензій з боку позивачки до ОСОБА_2 з приводу матеріальної допомоги ніяких не було. Однак, протягом останніх декількох років відповідачка перестала виконувати покладені на неї обов'язки, а в травні 2014 року взагалі виїхала з квартири. З жовтня 2014 року за відповідачкою наглядає її сестра зі своїм онуком.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позову заперечувала, з підстав, викладених у письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи (а.с. 45 - 46), додатково пояснила, що дійсно між ними було укладено договір довічного утримання. Вона належним чином виконувала всі умови договору довічного утримання, для забезпечення потреб позивача надавала їй необхідне матеріальне забезпечення та особисту допомогу, купувала продукти харчування, приділяла увагу, витрачала кошти на її лікування. Однак на початку літа 2014 року між нею та позивачкою відбувся конфлікт після якого позивачка постійно ображала її і як наслідок остання була змушена виселитися з квартири, проте допомогу позивачу вона надавала регулярно через свою доньку, чоловіка та його матір. Відповідачка наголосила, що на протязі 11 років належним чином виконувала свої обов'язки за договором довічного утримання, сприймала її як рідну, на матеріальне забезпечення позивачки вона витратила немалі кошти, не враховуючи всі інші затрати та свою особисту участь у створенні їй належних умов для проживання та матеріального забезпечення.

Крім того відповідачем було заявлено зустрічний позов про усунення перешкод щодо виконання договору довічного утримання, посилаючись на те, що з початку осені ОСОБА_1 відмовляється приймати послуги за оспорюваним договором та впускати її до квартири.

Представник позивачки за первісним позовом в судовому засіданні проти задоволення зустрічного позову заперечувала.

Заслухавши пояснення позивачки та відповідачки, їх представників, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи та заперечення, суд приходить до наступного.

Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 744 Цивільного кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 745 Цивільного кодексу України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

Момент виникнення прав та обов'язків між сторонами, передбачених договором утримання (догляду), настає з нотаріального посвідчення договору. У цей момент також виникає і право власності у набувача щодо майна, яке йому передасться за договором, окрім нерухомого майна, виникнення права власності щодо якого чинне законодавство пов'язує з державною реєстрацією правочину (ст. 334 Цивільного кодексу України). Право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, повинно бути зареєстровано у відповідних державних органах, про що у договорі здійснюється відповідний запис.

Судом встановлено, що 20 листопада 2003 року між сторонами укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори Трапєзніковою З.О., зареєстрований в реєстрі за № 1-3304, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, яка на момент укладення цього договору належала ОСОБА_1 на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності від 16.06.1993 року (а.с. 4).

Відповідно до частини першої ст. 755 Цивільного кодексу України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Відповідно до пункту 6 Договору довічного утримання, набувач зобов'язалася довічно утримувати відчужувача, надаючи їй комплекс послуг: забезпечувати її продуктами харчування, одягом, медикаментами, надавати їй необхідну допомогу, оплачувати медичну допомогу, зберігаючи за нею право довічного безкоштовного проживання у вищевказаній квартирі.

Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі - 150 грн. в місяць.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачкою за період з листопада 2003 року по травень 2014 року належним чином виконано умови договору довічного утримання, що визнається сторонами.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд, надавши оцінку показам свідків, які були допитані в судовому засіданні, приймає до уваги факти, що містять їх свідчення, що не викликали у суду сумніву щодо їх достовірності, за відсутності даних про зацікавленість свідків щодо наслідків розгляду справи. Разом з тим, суд, приймаючи до уваги, критично оцінює покази свідків стосовно обставин, які їм стали відомі зі слів позивачки чи відповідачки.

Аналізуючи укладений між сторонами договір довічного утримання від 20.11.2003 року та наявні у справі докази, приймаючи до уваги пояснення позивачки та з відповідачки, надавши оцінку показам свідків, які не підтвердили факт неналежного виконання відповідачкою умов договору довічного утримання до вересня 2014 року, ураховуючи положення цивільного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин та те що позивачка відмовляється отримувати допомогу по договору, суд дійшов висновку, що доводи та обставини, якими позивач за первісним позовом керувалась, ґрунтуючи позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

В супереч заявленому в первісному позові, судом було встановлено виконання умов договору довічного утримання з боку відповідача, що виключає його розірвання.

Підсумовуючи наведене суд вбачає зустрічний позов таким, що підлягає частковому задоволенню та ОСОБА_1 слід зобов'язати не чинити перешкоди ОСОБА_2, щодо входу в квартиру АДРЕСА_1, а в задоволенні решти позовних вимог та первісного позову слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 6, 626, 629, 744, 745, 755, 756 - 758 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 57, 58, 60, 208, 212-215, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи державного нотаріуса 16 Київської державної нотаріальної контори Трапезнікової З.О. про розірвання договору довічного утримання від 20 листопада 2003 року № 1-3306, - відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третьої особи державного нотаріуса 16 Київської державної нотаріальної контори Трапезнікової З.О. про усунення перешкод щодо виконання договору задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2, щодо входу в квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів після його проголошення в судовому засіданні, а учасниками судового розгляду, які не брали участь у справі протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: