Ухвала

іменем україни

25 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - закрите акціонерне товариство «Трудовий колектив «Уманьхліб» (далі - ЗАТ «ТК «Уманьхліб»), про визнання недійсними договорів дарування та продажу цінних паперів та їх витребування з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_10, на рішення апеляційного суду Черкаської області від 18 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 1965 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 За час шлюбу подружжя придбало у власність акції ЗАТ «ТК «Уманьхліб», що складало 50,3908% статутного капіталу. У липні 2013 року позивач дізнався, що його дружина без його згоди подарувала ОСОБА_5 13,3183% акцій, який в подальшому незаконно відчужив акції іншим особам. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати недійсним договір дарування цінних паперів у статутному капіталі ЗАТ «ТК «Уманьхліб» від 3 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з моменту укладення та витребувати з чужого незаконного володіння зазначені цінні папери.

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір дарування цінних паперів у статутному капіталі ЗАТ «ТК «Уманьхліб», укладений 18 червня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9; визнати недійсними з моменту укладення договори купівлі-продажу, укладені 19 червня 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 та між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 та витребувати акції з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2013 року зазначені позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування цінних паперів - простих іменних акцій у статутному капіталі ЗАТ «ТК «Уманьхліб» від 3 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з моменту його укладення.

Визнано недійсним договір дарування цінних паперів - простих іменних акцій у статутному капіталі ЗАТ «ТК «Уманьхліб» від 18 червня 2013 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_9, з моменту його укладення.

Визнано недійсними договори купівлі-продажу цінних паперів - простих іменних акцій у статутному капіталі ЗАТ «ТК «Уманьхліб» від 19 червня 2013 року, укладені між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 та між ОСОБА_9 та ОСОБА_7

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 акції ЗАТ «ТК «Уманьхліб» в кількості 100 000 штук номінальною вартістю 100 000 грн та з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 - в кількості 45 317 штук номінальною вартістю 45 317 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 18 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_10, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Дійшовши висновку, що договір дарування акцій ОСОБА_5 не відповідав волі позивача, суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з недоведеності позовних вимог.

Висновки апеляційного суду колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з січня 1965 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання вони придбали у власність акції ЗАТ «Трудовий колектив «Уманьхліб» в кількості 50,3908% статутного капіталу.

29 листопада 2012 року ОСОБА_3 надав свою згоду своїй дружині ОСОБА_4 на відчуження шляхом дарування належних подружжю акцій ЗАТ «Трудовий колектив «Уманьхліб» (далі - товариство) ОСОБА_5 Зазначена заява посвідчена приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області.

3 грудня 2012 року ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв в дар безоплатно цінні папери (прості іменні акції) товариства в кількості 145 317 шт., що становить 13,3183 % частки у статутному фонді товариства. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черкаської області.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач обґрунтовував його тим, що дарування такої кількості акції дружиною було вчинено проти його волі, так як від надавав дозвіл на дарування лише 0,3908% акцій, а відповідач подарувала 13,3183% акцій без його згоди.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до підпункту 4.2 пункту 4 Глави 1 Інструкції «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо правовстановлюючий документ оформлений на ім'я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена.

Якщо в заяві про згоду на відчуження спільного майна зазначено прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, найменування юридичної особи, на відчуження якого дається згода, нотаріус при посвідченні відповідного договору зобов'язаний перевірити додержання умов, зазначених у такій заяві.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції про те, що зазначені вимоги закону було дотримано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при вирішенні питання щодо відчуження акцій ОСОБА_5 за нотаріально посвідченою згодою іншого подружжя є обґрунтованими.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - постанова) роз'яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, а саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину ( статті 205-210, 640 ЦК України тощо).

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (дарувальнику) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі - що передбачено у ст.718 ЦК України.

Згідно зі ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 25 листопада 1993 року № 365 (з послідуючими змінами), передбачено, що валютними цінностями є платіжні документи та інші цінні папери (акції, облігації, купони до них, векселі (тратти), боргові розписки, акредитиви, чеки, банківські накази, депозитні сертифікати, інші фінансові та банківські документи), виражені в іноземній валюті або банківських металах.

Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України передбачено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, виходив із того, що під час укладення оспорюваного договору дарування мала місце помилка стосовно правової природи правочину та наявності обставин, які зумовлюють визнання договору дарування акцій недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що укладаючи спірний договір, ОСОБА_4 усвідомлювала умови правочину і його правові наслідки, а ОСОБА_3, надаючи нотаріально посвідчену згоду на вчинення даного правочину, за якою умови договору дарування визначались його дружиною самостійно, усвідомлював умови наданої ним згоди і її правові наслідки. Зазначена заява підписана особисто позивачем.

Згідно із ч. 3 ст. 203, ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 19 постанови правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Із змісту нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3, за якою він надавав згоду своїй дружині на дарування та укладення відповідного договору дарування належних їй акцій Товариства не обмежено кількість акцій, які можливо подарувати та надано право дарувальнику визначати умови договору дарування самостійно.

Судом установлено, що отримані в дар акції ОСОБА_5 18 червня 2013року подарував ОСОБА_9, а той, в свою чергу, 19 червня 2013 року за договором купівлі-продажу продав 100 000 шт. вказаних акцій номінальною вартістю 100 000 грн ОСОБА_6 та 45 317 шт. акцій номінальною вартістю 45 317 грн - ОСОБА_8

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 10 http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2009_11_06/pravo1/VS090583.html?pravo=1" "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними; нормативно-правовий акт № 9 від 06.11.2009" "_blank постанови зазначено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Виходячи з вказаних вимог закону, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування цінних паперів (простих іменних акцій) у статутному фонді товариства, за яким ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 145 317 шт. акцій, що становить 13,3183 % частки у статутному фонді товариства, є необґрунтованими, а позивач не має правових підстав для витребування акцій від їх власників, набутих за наступними правочинами про їх відчуження, які були вчинені після правочину, який оспорюється.

Апеляційний суд також дійшов правильних висновків про безпідставність доводів ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в порушення вимог ст. 64 Закону України «Про акціонерні товариства» придбали більше 10% простих іменних акції товариства без попереднього повідомлення товариства не пізніш ніж за 30 днів до дати придбання про свої наміри придбати такий пакет простих іменних акцій більше 10% відсотків, так як в даному випадку під придбанням визнається відчуження акцій за відплатним договором. В той час як ОСОБА_5 та ОСОБА_9 отримали акції за договорами дарування, тобто за невідплатним правочином, а тому положення статті 64 зазначеного закону застосовуватися до спірних правовідносин не можуть.

ОСОБА_6, являючись акціонером Товариства, за договором купівлі продажу придбав 100 000 простих іменних акцій товариства, що становить 9,16% в статутному фонді. ОСОБА_8, також являючись акціонером Товариства, придбав 45 317 простих іменних акцій товариства, що становить 4,15% в статутному фонді. Так як зазначені особи придбали не більше 10% акцій в статутному фонді товариства, то вимоги ст. 64 Закону України «Про акціонерні товариства» на них не розповсюджуються.

Враховуючи вищевказані вимоги закону та фактично встановлені по справі обставини апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційним судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржуване судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 337, ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_10, відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 18 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О.СавченкоСудді:В.І. Амелін