Справа № 344/4108/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1970/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Мелінишин Г.П.

секретаря Турів О.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, представника апелянта ОСОБА_3 ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ПАТ «Українська Страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування збитків, спричинених пошкодженням автомобіля, та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 31 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про стягнення матеріального збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля, в розмірі 7287 грн. 57 коп., витрат за проведення експертного дослідження пошкоджень автомобіля в сумі 900 грн. та відшкодування моральної шкоди по 2500 грн. кожному.

В обгрунтування позовних вимог посилались на те, що 12.08.2014р. о 15.30 год. по вул. Київська, 14/1, в м. Івано-Франківську відповідач по справі, здійснюючи власним автомобілем («CITROEN BERLINCO», державний реєстраційний номер AT 9460 ВА) маневр виїзду з місця паркування біля свого будинку за вказаною адресою та рухаючись заднім ходом, проявив необережність та допустив зіткнення з автомобілем марки «CITROEN XSARA PICASSO», державний реєстраційний номер AT 5839 ВІ, який належить позивачам на праві спільної сумісної власності. Внаслідок зіткнення автомобілю позивачів спричинено механічні пошкодження, а саме: деформована задня права дверка, обломлені кріплення накладки задньої правої дверки, деформований зовнішній нижній ущільнювач скла задньої правої дверки.

По факту пошкодження їхнього автомобіля позивач ОСОБА_2, як потерпіла сторона, та відповідач ОСОБА_5, як страхувальник, в день події звернулися із письмовими повідомленнями про ДТП на адресу ПАТ "УСК "Гарант-авто". Страховиком було заведено страхову справу. Через місяць на адресу позивача надійшло повідомлення від страхової компанії про відмову у виплаті суми збитків в розмірі 9 924,91 грн. з підстав неточностей у заповненні бланку Європротоколу, що не дозволяє визначити причини та обставини події. Даний бланк знову було заповнено, але вже з участю фахівця страхової компанії. Після цього йому знову відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Вартість матеріального збитку, завданого їхньому автомобілю згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження складає 7 287 грн. 57 коп. За послуги по складанню висновку позивачі понесли витрати в розмірі 900 грн. Всього загальна сума заподіяних матеріальних збитків становить 8187 грн. 57 коп. Позивачі зазначали, що їм також спричинено моральну шкоду, яку вони оцінюють в розмірі по 2500 грн. кожному.

На підставі ухвали суду від 05 травня 2015 року за згодою позивачів до участі в справі в якості співвідповідача залучено ПАТ «Українська Страхова компанія «Гарант Авто», поскільки відповідальність відповідача застрахована саме в цій страховій компанії.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На дане рішення позивачі подали апеляційну скаргу, поскільки вважають його незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначають, що суд не врахував, що в судовому засіданні ОСОБА_5 визнав факт пошкодження належного їм автомобіля, підтвердив відповідність фотофіксації обставин зіткнення фактичним даним. Суд помилково не застосував норми матеріального права - ч.1 ст.1166, ч.2 ст.1187 ЦК України, та не врахував роз'яснення п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки". Зважаючи на дані норми матеріального права та роз'яснення, суд не врахував, що при розгляді справи відповідач не подав жодного доказу наявності непереборної сили або умислу потерпілих, тоді як вони, позивачі, подали усі докази щодо факту завдання шкоди саме відповідачем. З цих підстав просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, викладених у ній.

ОСОБА_5 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Представник ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідачем ОСОБА_5 відсутні, поскільки вина останнього у вчиненні ДТП не доведена. Суд зазначив, що, навіть, якщо його вина була б доведена належними та допустимими доказами, то шкоду, завдану позивачам повинна відшкодовувати страхова компанія, а не ОСОБА_5

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, поскільки вони суперечать нормам матеріального права та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Положенням ч.1 ст.214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1, 3, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, з обставин справи слідує, що спір виник з приводу відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 12.08.2014р. о 15.30 год. по вул. Київська, 14/1 в м. Івано-Франківську відповідач ОСОБА_5, здійснюючи власним автомобілем марки «CITROEN BERLINCO», державний реєстраційний номер AT 9460 ВА, маневр виїзду з місця паркування біля свого будинку за вказаною адресою та рухаючись заднім ходом проявив необережність та допустив зіткнення з автомобілем марки «CITROEN XSARA PICASSO», державний реєстраційний номер AT 5839 ВІ, який належить позивачам на праві спільної сумісної власності.

Як вбачається із копії полісу №АС/8614106, відповідальність ОСОБА_5 застрахована у ПАТ «УСК «Гарант Авто» (а.с.72).

Судом також встановлено, що позивач, як потерпіла сторона, та відповідач ОСОБА_5, як страхувальник, в день події 12.08.2014 року звернулися із письмовими повідомленнями про дорожньо-транспортну пригоду на адресу ПАТ « УСК «Гарант-Авто» (а.с.5,6).

Страховиком було заведено страхову справу №20874. Через місяць часу на адресу позивачів від ПАТ « УСК «Гарант-Авто» надійшло повідомлення від 09.10.2014 року за №128/01 про відмову у виплаті суми збитків в розмірі 9 924,91 грн. з підстав неточностей у заповненні бланку Європротоколу, що не дозволяє визначити причини та обставини події.

Відповідно до повідомлення від ПАТ «УСК «Гарант-Авто» зазначено ряд неточностей, які були допущені позивачем при заповненні заяви, що не дає можливості визначити причини та обставини події (ст.7-8).

Таким чином, страховик ПАТ « УСК «Гарант-Авто» відмовив позивачу ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування на підставі норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема за ст.37.1.3., п.5 ст.26 Закону.

Таке рішення страховика про відмову виплатити страхове відшкодування ні позивачами, ні відповідачем оскаржено не було.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги щодо стягнення із ОСОБА_5 матеріальної шкоди, позивачі стверджували, що саме відповідач ОСОБА_5 12.08.2014 року, керуючи транспортним засобом марки «CITROEN BERLINCO», державний реєстраційний номер AT 9460 ВА, допустив зіткнення з автомобілем позивачів, чим порушив ПДР України.

На підтвердження вказаної обставини вони надали суду копію повідомлення Страхувальника про ДТП, копію повідомлення потерпілої особи про ДТП, лист відповідача до голови правління ПАТ «УСК «ГарантАвто», фототаблиці (а.с.5, 6, 11).

Суд дійшов помилкового висновку, що дані докази не підтверджують вини відповідача у вчиненні ДТП та завданні шкоди майну позивачів.

Навпаки, із зазначених документів випливає, що винним у ДТП є саме ОСОБА_5, який заповнив та подав на адресу ПАТ «УСК «ГарантАвто» повідомлення Страхувальника про ДТП (а.с.5), у якому позивач ОСОБА_2 виступає потерпілим. При цьому, своїм підписом ОСОБА_5 ствердив, що подана у вказаному повідомленні інформація є повною і правдивою. В свою чергу, ОСОБА_2 подав на адресу ПАТ «УСК «ГарантАвто» повідомлення потерпілої особи.

Пізніше відповідач ОСОБА_5 своїм листом намагався отримати відшкодування спричиненої шкоди від своєї ж страхової компанії - ПАТ «УСК «Гарант-авто», у якій застрахував свою відповідальність, що прямо вказує на вину відповідача у заподіянні шкоди (а.с.11).

Отже, вина ОСОБА_5 у вчиненні ДТП підтверджується вищенаведеними документами письмовими доказами, які відповідають вимогам щодо їх належності та допустимості, а заперечення відповідача ОСОБА_5 щодо відсутності його вини у вчиненні ДТП не заслуговують на увагу, поскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, тому висновок суду щодо відсутності вини останнього у вчиненні ДТП та спричиненні шкоди автомобілю позивачів не відповідає обставинам справи, зроблений без належної оцінки доказів у справі.

Не отримавши страхового відшкодування від страховика, 18.12.2014 року за замовленням позивачів проведено експертне дослідження пошкодженого автомобіля на предмет визначення вартості матеріального збитку спричиненого автомобілю марки «CITROEN XSARA PICASSO», згідно якого вартість матеріального збитку, спричиненого автомобілю позивачів, становить 7 287,57 гри.(а.с.15-22).

Колегія суддів вважає, що позов підлягає до задоволення в частині стягнення матеріального збитку з відповідача ОСОБА_5 виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 цього ж Кодексу передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За загальним правилом особа, на користь якої здійснено страхування (потерпілий) вправі звернутися з вимогою про відшкодування шкоди не до страхувальника (завдавача шкоди), а до страховика, який здійснив страхування відповідальності страхувальника. При цьому страховик зобов'язаний сплатити потерпілому суму страхового відшкодування.

У преамбулі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) зазначено, що цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст.2 Закону відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Статтею 37.1 Закону передбачено підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), серед яких, зокрема є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (п.37.1.3.). Саме на цій підставі страховик відмовив позивачам у здійсненні страхового відшкодування.

Враховуючи норми Закону, оцінивши рішення страховика щодо відмови у виплаті страхового відшкодування, колегія суддів вважає, що страховик ПАТ «УСК «Гарант-авто» правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування. З таким рішенням страховика позивачі та відповідач ОСОБА_5 погодились і його, у встановленому законом порядку, не оскаржували. З огляду на це, підстави для стягнення страхового відшкодування із страховика відсутні, тому суд помилково вважав, що, навіть, якщо вина ОСОБА_5 була б доведена належними та допустимими доказами, то шкоду, завдану позивачам повинна відшкодовувати страхова компанія, а не ОСОБА_5

Поскільки підстави для стягнення страхового відшкодування із страховика відсутні, то стаття 1194 ЦК України не може бути застосована, адже спеціальним законом передбачено інше, тому матеріальна шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, підлягає стягненню в повному обсязі з особи, винної у завданні шкоди, тобто з ОСОБА_5, в порядку, визначеному статтями 1166 та 1187 ЦК України.

Як встановлено вище, вартість матеріального збитку в розмірі 7 287,57 грн., завданого автомобілю позивачів, визначено звітом про оцінку вартості матеріального збитку, який є належним та допустимим доказом, вказаний розмір матеріального збитку відповідачем не спростовано.

Таким чином право позивача ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди, яке передбачене ст.22 та ст.1166 ЦК України, порушено відповідачем ОСОБА_5 і таке право підлягає судовому захисту.

Також з відповідача слід стягнути витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 900,00 грн., які оплатив позивач, підтвердженням чого є квитанція (а.с.13).

Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то в її задоволенні слід відмовити з інших підстав, ніж це зробив місцевий суд, поскільки, як встановлено апеляційним судом, відповідач ОСОБА_5 винен у заподіянні матеріальної шкоди позивачу.

Так, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно роз'яснення, даного у п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У порушення наведених положень та вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, позивачі не довели факту завдання їм моральної шкоди, тому такі вимоги позивачів задоволенню не підлягають.

Крім того, як встановлено матеріалами справи, за кермом автомобіля марки «CITROEN XSARA PICASSO», державний реєстраційний номер AT 5839 ВІ, був потерпілий-позивач ОСОБА_2, а тому саме на його користь слід стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду.

На вищенаведене суд першої інстанції уваги не звернув і дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, ухваливши незаконне та необгрунтоване рішення, яке на підставі ст.309 ЦК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову із вищенаведених мотивів.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову в частині стягнення відшкодування матеріальної шкоди, з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_2 слід стягнути понесені ним витрати з оплати судового збору в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 31 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ПАТ «Українська Страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування збитків, спричинених пошкодженням автомобіля, та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 7 287,57 грн. матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля, 900,00 грн. витрат за проведення експертного дослідження автомобіля та 243,60 грн. оплачених судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_6

в и р і ш и л а :