УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що 16 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1 781 грн зі сплатою 0,42 % на місяць строком повернення до 16 жовтня 2008 року.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором станом на 18 вересня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 13 519 грн 38 коп., з яких: 43 грн 55 коп. - заборгованість за процентами, 306 грн 62 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом, 12 049 грн 24 коп. - пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина), 619 грн 97 коп. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 24 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 28 січня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення таким вимогам закону не відповідають.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що банк не надав доказів на підтвердження наявності заборгованості за процентами за користування кредитом та її розміру.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні всіх обставин справи.

Судами встановлено, що 16 жовтня 2007 року між ЗАТ_КБ_«ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1 781 грн зі сплатою 0,42 % на місяць строком повернення до 16 жовтня 2008 року.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843599/ed_2014_02_11/pravo1/T030435.html?pravo=1>, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином, згідно умов договору та вимог цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

На підтвердження позовних вимог банк надав розрахунок заборгованості за кредитом, згідно якого станом на 18 вересня 2014 року у відповідача перед банком рахується заборгованість за кредитом у розмірі 13 519 грн 38 коп., з яких: 43 грн 55 коп. - заборгованість за процентами, 306 грн 62 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом, 12 049 грн 24 коп. - пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина), 619 грн 97 коп. - штраф (процентна складова) (а. с. 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові з підстав недоведеності позивачем розміру заборгованості за кредитним договором, у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України та апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказані обставини справи та вимоги закону уваги не звернули, залишили поза увагою те, що позивальник зобов'язаний належним чином виконувати зобов'язання, згідно умов договору та вимог цивільного законодавства; банк надав розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, тоді як відповідач вказаний розрахунок ніякими доказами не спростував та не надав доказів на підтвердження обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову; не з'ясували, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_03_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами допущені порушення норм матеріального та процесуального права, рішення районного та ухвала апеляційного суду не можуть вважатись законними і обґрунтованими та підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 28 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко