АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Усика Г.І., Поливач Л.Д.,

при секретарі: Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.» до ОСОБА_1 про спонукання до укладення договору про надання житлово-комунальних та інших послуг,-

В С Т А Н О В И Л А

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_1 укласти Договір про надання житлово-комунальних та інших послуг.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що позивач являється експлуатуючою організацією будинку АДРЕСА_1, та надає житлово-комунальні та інші послуги мешканцям значеного будинку.

Відповідач зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1, користується житлово-комунальними та іншими послугами, які надає позивач, однак укладати договір надання цих послуг відмовляється.

Справа № 761/25779/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5188/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2015 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.» до ОСОБА_1 про спонукання до укладення договору про надання житлово-комунальних та інших послуг - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення суду у зв'язку із порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт не погоджується із висновками суду, оскільки судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення порушено норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та норми ЦПК України, а також не досліджено у повному об'ємі всі матеріали справи, які мають суттєве значення. Враховуючи вищевикладене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог, оскільки ст. 16 ЦК України не зазначено такого способу захисту, як встановлення правовідносин, в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Судом на підставі свідоцтва про право власності, виданого 04.03.2004 Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація).встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4.

Відповідно до довідки форми № 3, датованої травнем 2014 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Власником особового рахунку вказаної квартири є ОСОБА_7, яка в квартирі зареєстрованою не значиться.

ТОВ Фірма «Т.М.М.» відповідно до акту про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта № 241 є експлуатаційною організацією будинку АДРЕСА_1 та надає житлово-комунальні та інші послуги мешканцям значеного будинку.

01.08.2014 відповідачу ОСОБА_1 позивачем був направлений лист з пропозицією укласти договір про надання житлово-комунальних та інших послуг протягом одного календарного дня з дня отримання його екземплярів, копія яких додавалась до листа, проте позивач вказаний екземпляр договору з підписом відповідача не отримував.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не є власником квартири, а доказів про те, що він орендує вказану квартиру позивачем не надано, а тому відповідно до положень ст. 29 вказаного закону він не є тією особою з якою має бути укладений договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку.

Посилання представника позивача на те, що відповідач в зверненнях вказує себе власником квартири, без підтвердження переходу до нього права власності не можуть бути прийняті до уваги суду в якості підстав для скасування рішення.

При цьому колегія суддів звертає увагу що положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України обов'язок доказування покладено на сторін у справі, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів.

А отже, посилання представника позивача на неповне дослідження обставин справи, а саме щодо визначення власника квартири, є необґрунтованим, оскільки суд дослідив обставини виходячи з наявних в матеріалах справи доказів.

Висновок суду першої інстанції про невірний спосіб захисту обраного позивачем, колегія суддів вважає законним і обґрунтованим.

Так, згідно з ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 вказаної статті містить способи захисту цивільних прав та інтересів.

Виходячи з засад цивільного законодавства та судочинства права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків у разі невизнання споживачем прав виробника (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

За змістом ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки ст.16 ЦК України не визначає такого способу захисту права як встановлення правовідносин шляхом спонукання до укладення договору, а позовних вимог про визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії позивачем заявлено не було, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову ТОВ Фірма «Т.М.М.» щодо спонукання укласти договір про надання житлово-комунальних та інших послуг.

Крім того, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача укласти вищевказаний договір суперечать приписам частини першої ст. 627 ЦК України відповідно до змісту якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, позивачем в ході розгляду справи, всупереч вимог ч. 3 ст. 60 ЦПК України не були доведені ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, та правильно вирішив спір по суті у, визначений спосіб.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Т.М.М.» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: