АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/864/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1679/15Головуючий у 1-й інстанції Путря О. Г. Доповідач ап. інст. Буленко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Буленка О.О.

суддів: Бондаревської С.М., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства " ВТБ Банк" до ОСОБА_2, яка діє в інтересах своїх та інтересах малолітньої ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство « ВТБ Банк» звернулось до суду із позовом , в якому прохає висилити ОСОБА_2 та її малолітню доньку - ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав на те, що 01 серпня 2008 року між банком та відповідачкою укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачці кредит в розмірі 53600, 00 доларів США строком до 31 липня 2018 року, а остання зобов'язувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним, в строк та порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки від 01 серпня 2008 року, відповідно до якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 10 листопада 2009 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 01 серпня 2008 року у розмірі 356548, 72 грн., звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_1. Оскільки відповідачі відмовляються висилитись в добровільному порядку, ПАТ « ВТБ Банк» був змушений звернутись до суду.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства " ВТБ Банк" до ОСОБА_2, яка діє в інтересах своїх та інтересах малолітньої ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення - задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з її малолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, з квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства " ВТБ Банк" судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

З вказаним рішенням не погодилася відповідачка та подала на нього апеляційну скаргу, вказуючи на порушення місцевим судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги вказала, що судом не було враховано, що, представник служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації категорично заперечував проти виселення, оскільки вона та її неповнолітня дитина іншого житла не мають. Крім того, суд прийнявши рішення про виселення, не вирішив питання про надання іншого тимчасового житла для них з донькою та не залучив до участі у справі Виконавчий комітет Полтавського району Полтавської області, на який покладено обов'язок створення та розпорядження резервним фондом житла.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі підлягають виселенню з спірної квартири на підставі ст.. 40 Закону « Про іпотеку» та ст.. 109 ЖК України, оскільки на спірну квартиру, яка є предметом іпотеки, звернуто стягнення на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, що є підставою для виселення всіх мешканців квартири.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Згідно ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно чч.1,2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 10 листопада 2009 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 01 серпня 2008 року у розмірі 356548, 72 грн., звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_1. Вказане рішення набрало законної сили та звернуто до виконання. / а.с7, 10/

Згідно довідки КП « Житлово - комунальний комбінат с. Розсошенці Полтавського району» за № 424 від 05.09.2014 року в житловому приміщенні за адресою:АДРЕСА_1 зареєстровані : ОСОБА_2 - власник з 03.03.2009 року та ОСОБА_3, 01.01.2011 року, донька власниці - з 18.01.2011 року / а.с.165/.

Як встановлено судом та вбачається з повідомлення Полтавської дирекції УДППЗ « Укрпошта» від 05.09.2014 року № 464, позивач неодноразово 04.02.2013 року, 25.01.2014 року, 05.04.2014 року направляв відповідачці письмові вимоги щодо добровільного звільнення житлового приміщенні, першу вимогу відповідачка отримала особисто, інші повернуті по закінченню терміну зберігання, оскільки за поштовим відправленням адресат ОСОБА_2не з'явилась, незважаючи на поштові повідомлення ( а.с. ,15, 16,183).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність рішення суду першої інстанції про виселення відповідачів з спірної квартири.

Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідачки щодо того, що суд першої інстанції не мав права виселяти її з квартири, оскільки в даній квартирі зареєстрована її малолітня донька, виходячи з наступного.

Так, як вбачається з п.3.2 Іпотечного договору № 169-08/І/3 від 01.08.2008 року, укладеного між сторонами у справі, право Іпотекодавця реєструвати будь - яких осіб за адресою предмета іпотеки виключно на підставі письмової згоди Іпоткодержателя.

В свою чергу, банк даної згоди не надавав, відповідачка з відповідними заявами на адресу банку не зверталася.

Крім того, як вбачається з акту державного виконавця Дерябіної О.Г. від 06 лютого 2014 року , при виході державного виконавця за адресою АДРЕСА_1 було встановлено від невідомї особи, яка відчинила двері, що вказана квартира знаходиться в оренді та відмовилась від надання інформації про ОСОБА_2 / а.с.13/.

Оскільки, малолітня донька ОСОБА_2 народилась після укладення договору іпотеки, відповідачка зареєструвала доньку у спірній квартирі без згоди іпотекодержателя, на яку вже було звернуто стягнення за рішенням суду від 10 листопада 2009 року, колегія суддів приходить до висновку, що права малолітньої при виселенні не порушено.

В Свою чергу, ,як вбачається з Правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-39цс15 від 18 березня 2015 року, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта ОСОБА_2 щодо не вирішення судом першої інстанції питання про надання її тимчасового житла.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: О.О.Буленко

Судді: С.М.Бондаревська В.М.Триголов