Справа № 2-1298/10 Головуючий у І інстанції Потабенко Л.В.
Провадження № 22-ц/780/2804/15 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 26 15.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Таргоній Д.О., Воробйової Н.С.,
при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 вересня 2010 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2009 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначало, що 03.07.2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7, було укладено договір кредиту № 014/1179/82/722, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 100000 доларів США.

Згідно укладеного договору, відповідач взяв на себе зобов'язання погашати зазначений кредит та відсотки за користування кредитом у встановлені строки, але відповідач від своєчасного виконання зобов'язання ухиляється, погашення кредиту та відповідних платежів відповідно до умов договору не виконує.

На забезпечення кредитного договору 03.07.2006 року укладено іпотечний договір між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., та зареєстрований в реєстрі № 1513. Предметом іпотеки була, земельна ділянка та будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2.

Позивач просив суд розірвати кредитний договір, стягнути з відповідача ОСОБА_7, заборгованість за кредитним договором в сумі 772 214 грн. 90 коп., звернути стягнення на майно ОСОБА_8, та вирішити питання щодо судових витрат.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 вересня 2010 року позовні вимоги задоволено.

Кредитний договір № 014/1179/82/722 від 03.07.2006 року укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 722 214,90 грн. заборгованість за кредитним договором.

Звернуто в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/1179/82/722 від 03.07.2006 року в сумі 774034,90 грн., стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,301 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_8 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий головою Жуківецької сільської ради 09.04.1999 року, зареєстрований в книзі записів за № 689 та будинок АДРЕСА_2 та на праві власності належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Визначено способом звернення стягнення, реалізацію предмета іпотеки (вказаної земельної ділянки та житлового будинку) через прилюдні торгита встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки (вказаної земельної ділянки та житлового будинку) не нижче 868 730 грн. Визначено різницю суми від реалізації предмету іпотеки повернути ОСОБА_8.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, апелянт ОСОБА_5, яка не була стороною по даній справі, у березні 2015 року подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення даним рішенням її права спільної сумісної власності подружжя, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 03 липня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7, було укладено кредитний договір №014/1179/82/722, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 100 000 доларів США., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 7-11).

ОСОБА_7, як позичальник за даним договором взяв на себе зобов'язання повертати кредит щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту відповідно до договору кредиту, та сплачувати відсотки у валюті кредиту, що слідує за місяцем нарахування одночасно з остаточним поверненням кредиту.

ОСОБА_7 кредитний договір своєчасно не виконувався, а тому виникла заборгованість за кредитним договором на день звернення до суду в сумі 772 214,90 грн., що підтверджується відповідними розрахунками позивача.

Забезпеченням виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором №014/1179/82/722 від 03.07.2006 року є нерухоме майно: земельна ділянка та будинок, що знаходяться в АДРЕСА_2 що підтверджується укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8 іпотечним договором від 03.07.2006 року.

02.04.2009 року Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» була надіслана вимога відповідачу по справі щодо погашення заборгованості по кредитному договору № 014/1179/82/722 від 03.07.2006 року, з попередженням, що в разі якщо сума боргу не буде перерахована, то Банком буде звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_7 кредитної заборгованості в розмірі 722214,90 грн. (оскаржувана частина), суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_7 взяв на себе зобов'язання погашати зазначений кредит та відсотки за користування кредитом у встановлені строки, але від своєчасного виконання зобов'язання ухиляється, погашення кредиту та відповідних платежів відповідно до умов договору не виконує, у зв»язку з чим виникла заборгованість, розмір якої підтверджується наданим розрахунком і яку необхідно стягнути з нього в примусовому порядку.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення в оскаржуваній частині права спільної сумісної власності апелянта на квартиру АДРЕСА_1, то вони колегією суддів розцінюються критично і не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Як вбачається з оскаржуваного рішення з відповідача ОСОБА_10 було лише стягнуто заборгованість в грошовому виразі і будь-яке його майно не було предметом даного розгляду.

Вподальшому, під час примусового виконання даного рішення суду державним виконавцем було прийнято рішення про задоволення вимог стягувача за рахунок майна боржника.

Отже, на думку колегії суддів, оскаржуваним рішення суду жодне право апелянта порушене не було, а тому апеляційна скарга є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Що ж стосується можливого порушення права апелянта на спільну сумісну власність, то якщо воно і виникло, то лише під час примусового виконання рішення, і у такому випадку існують інши спопоби захисту її порушеного права (визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими; визнання майна спільною власністю подружжя та визначення частки; виключення майна з-під арешту та інш.)

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Н.С.Воробйова

Д.О.Таргоній