Справа № 344/5261/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1634/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Драганчук У.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договорами банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

08.04.2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в обґрунтування якого зіслалася на те, що 29.12.2014 року між нею та відповідачем було укладено договір-заяву №300131/156747/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», відповідно до якого банк прийняв у неї грошові кошти в сумі 150 000 грн. зі сплатою 25% річних на строк до 29.03.2015 року. Також 30.12.2014 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву №300131/158396/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», відповідно до якого банк прийняв у неї грошові кошти в сумі 50 000 грн. зі сплатою 25% річних на строк до 30.03.2015 року. Підтвердженням того, що банк отримав кошти за вищевказаними договорами є квитанції №1 від 29.12.2014 року та №6 від 30.12.2014 року. Однак, у вказаний в договорах строк відповідач умови договорів не виконав, банківський вклад не повернув. На неодноразові усні та письмове звернення щодо повернення сум вкладів відповідач жодним чином не реагує, кошти не видає, умови договорів в добровільному порядку відмовляється виконувати. Діями банку, які виразились у незаконній відмові повернути належні їй кошти, їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінила в 10 000 грн. У зв'язку з наведеними позивач просила стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь грошові кошти за договором-заявою №300131/156747/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» від 29.12.2014 року в сумі 150 000 грн., грошові кошти за договором-заявою №300131/158396/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» від 30.12.2014 року в сумі 50 000 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2 400 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в користь ОСОБА_2 150 000 грн. заборгованості за договором-заявою банківського строкового вкладу (депозит) «Нові гроші» №300131/156747/3-14 про від 29.12.2014 року; 50 000 грн. заборгованості за договором-заявою банківського строкового вкладу (депозит) «Нові гроші» №300131/158396/3-14 від 30.12.2014 року; 1 743 грн. 60 коп. на відшкодування витрат, понесених на правову допомогу. В задоволенні решти вимог позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що оскільки розгляд справи відбувся за відсутності представника відповідача, то суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України повинен був ухвалити заочне рішення. Допустивши порушення зазначеної норми процесуальної права, суд таким чином позбавив відповідача можливості оскарження такого рішення у спеціальному порядку.

Також вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд взяв до уваги тільки розрахунки позивача, що ставить під сумнів їх правильність.

Крім того стверджує, що судом не враховано ряду соціально-політичних аспектів, що наявні в даний час у державі, які не тільки значно утруднюють, але й фактично унеможливлюють видачу клієнтам банку депозитних вкладів.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У засідання апеляційного суду сторони не з'явились, про час і день слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що порушенням умов договорів відповідач позбавив вкладника ОСОБА_2 права вільно володіти та користуватися належними їй грошовими коштами, а тому порушене право позивача слід поновити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.12.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву №300131/156747/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», відповідно до якого вкладник ОСОБА_2 внесла, а банк прийняв на вкладний рахунок грошові кошти в сумі 150 000 грн. зі сплатою 25% річних на строк до 29.03.2015 року (а.с. 6).

30.12.2014 року між сторонами було укладено договір-заяву №300131/158396/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», згідно якого позивач внесла, а банк прийняв на вкладний рахунок грошові кошти в сумі 50 000 грн. зі сплатою 25% річних на строк до 30.03.2015 року (а.с. 8).

Пунктом 6 вказаних договорів встановлено, що після закінченню строку вкладу банк повертає вклад вкладникові.

Також встановлено, що 27.03.2015 року ОСОБА_2 звернулась до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про повернення банківського вкладу в сумі 150 000 грн., розміщеного згідно договору-заяви №300131/156747/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» від 29.12.2014 року (а.с. 10). 30.03.2015 року позивач звернулась в банк із заявою про повернення вкладу в сумі 50 000 грн., розміщеного згідно договору-заяви №300131/158396/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» від 30.12.2014 року (а.с. 11). Однак відповіді на заяви позивач не отримала, вклад за вищевказаними договорами їй не повернуто.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно положень ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 150 000 грн. заборгованості за договором-заявою банківського строкового вкладу (депозит) «Нові гроші» №300131/156747/3-14 про від 29.12.2014 року та 50 000 грн. заборгованості за договором-заявою банківського строкового вкладу (депозит) «Нові гроші» №300131/158396/3-14 від 30.12.2014 року.

Також суд правильно, з урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», визначив розмір витрат, які понесла позивач ОСОБА_2 на правову допомогу в сумі 1762,04 грн., що підлягають стягненню на її користь з відповідача, та відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України вірно стягнув з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в спеціальний фонд державного бюджету України 2 000 грн. судового збору.

В іншій частині рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 червня 2015 року не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

За приписами ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази і їх не надано суду апеляційної інстанції, що давало б підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

Ясеновенко Л.В.