АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/4486/15-ц Головуючий І інстанції - Сорока О.П.
Провадження: 22-ц/790/4744/15 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Сащенка І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_2 06.11.2014 р. керував автомобілем ВАЗ 21099, д.н. НОМЕР_1, що належав ОСОБА_3, та здійснив зіткнення з його автомобілем, який стояв на парковці, внаслідок чого, було подряпано бампер, який він відремонтував у м. Куп'янські за 3100 грн. Ремонт тривав тиждень, тому він не міг користатись автомобілем, дуже хвилювався з приводу пошкодження та звернення ОСОБА_2 до райвідділу міліції, втратив клієнта ФОП ОСОБА_6, якому 06.11.2014 р. через ДТП не поставив товар та виплатив неустойку у розмірі 2340 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 2977, 03 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля КІА, д.н. НОМЕР_2 при ДТП, 2340 грн. упущену вигоду внаслідок невиконання договору поставки від 04.11.2014р. та 15000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 визнав позов частково, не заперечував виплатити 1000 грн. у зв'язку з пошкодженням бамперу на автомобілі позивача. В іншій частині позов не визнав, пояснив, що ОСОБА_1 вирвав ручку на автомобілі ВАЗ 21099, який йому не належав та яким він керував з дозволу власника, тому був викликаний наряд міліції, заяв про вчинення злочину він не писав, посилання позивача на хвилювання з приводу його заяви в міліцію, неможливості користуватись автомобілем в зв'язку з пошкодженням бамперу та неможливості виконати договірні зобов'язання вважає надуманими та недоведеними.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 травня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 12 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що ОСОБА_3 є належним відповідачем по справі, а розписка щодо передачі автомобіля не є неналежним доказом переходу права володіння, користування, розпорядження саме від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Суд першої інстанції не звернув уваги на наданий позивачем рахунок-фактуру ПАТ «Завод імені Фрунзе» від 07.11.2014 р. на суму 2977,03 грн., як на доказ понесення ним матеріальних збитків. Суд також не взяв до уваги, що 04.11.2014 р. між ним та ФОП ОСОБА_6 було укладено договір поставки № 009-11/14, а через ДТП, що сталося ним було несвоєчасно поставлено 1 одиницю товару, у зв'язку із чим він був змушений сплатити ФОП ОСОБА_6 неустойку у розмірі 2340 грн. Вважає, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про відмову йому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення завданої йому моральної шкоди, оскільки належним чином не було досліджено докази, питання щодо стягнення моральної шкоди не досліджувалось в судовому засіданні.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє, користується транспортним засобом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів про належність йому автомобіля КІА д.н. НОМЕР_2, доказів на підтвердження у повному обсязі заявленої суми матеріальної та моральної шкоди суду також не надано.

На пропозицію суду надати належні докази та провести автотоварознавчу експертизу позивач відмовився. З урахуванням викладеного, суд виходив з того, що сторонами не оспорюється наявність подряпини на бампері автомобіля КІА, д.н. НОМЕР_2, вини відповідача у заподіянні шкоди та того, що відповідач ОСОБА_2 згоден виплатити в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1000 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення упущеної вигоди у вигляді сплаченої неустойки у розмірі 2340 грн. є необґрунтованим та не доведеними, оскільки позивачем також не надано жодного доказу, який підтверджує наявність договору поставки між ним та ФОП ОСОБА_6, виплату неустойки ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_6. Взагалі виплата неустойки по суті не є упущеною вигодою, а є видом забезпечення виконання зобов'язань та не звільняє боржника від виконання зобов'язань в разі сплати неустойки.

Вимоги до ОСОБА_3 про відшкодування матеріально і моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП не ґрунтуються на законі.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що 06.11.2014р. о 17-00 ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ 21099, д.н. НОМЕР_1, на території парковки за адресою: м. Харків, вул. Малом'ясницька,2-А. допустив зіткнення з нерухомим автомобілем КІА, д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, що підтверджується постановою суду від 18.12.2014 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та матеріалами адміністративної справи /а.с.6- 10/.

ОСОБА_2 визнав позов на 1000 грн. Судова колегія враховує, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України по даній справі визнання ОСОБА_2 позову у розмірі 1000 грн. не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Також колегія враховує, що вина ОСОБА_2 у заподіянні шкоди доказана постановою суду по адміністративній справі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 є належним відповідачем по справі спростовуються матеріалами справи.

Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 26.03.1992. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначає, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Як вбачається з копії розписки від 22.10.2014 р. ОСОБА_3 передав право користування автомобілем ВАЗ 21099, д.н.НОМЕР_1, іншій особі, а саме ОСОБА_4 /а.с. 22/.

ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував, що він користувався вказаним автомобілем на правовій підставі з дозволу власника.

А тому вимоги по відшкодуванню матеріальної шкоди та моральної шкоди не підлягають стягненню з ОСОБА_3, оскільки останній, не порушив законодавство та права позивача, і не є належним відповідачем по справі, а тому заявлені вимоги в позовній заяві, в силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України, не можуть бути покладені на нього.

Вказана розписка є належним доказом по справі, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на наданий позивачем рахунок-фактуру ПАТ «Завод імені Фрунзе» від 07.11.2014 р. на суму 2977,03 грн., як на доказ понесення ним матеріальних збитків є безпідставними.

Як вбачається з копії рахунку № ЗиФ-0252539 ПАТ «Завод імені Фрунзе» від 07.11.2014 р. ремонт пошкодженого бамперу складає 2977,03 грн. Вказаний рахунок не свідчить про сплату позивачем вказаних коштів, а носить лише рекомендаційний характер. Позивачем не надано доказів про ремонт бамперу, чеків або інших платіжних документів, на суму 2977,03 грн., а тому не може бути належним доказом у справі.

Доводи з приводу того, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що 04.11.2014 р. між ним та ФОП ОСОБА_6 було укладено договір поставки № 009-11/14, а через ДТП, що сталося ним було несвоєчасно поставлено 1 одиницю товару, у зв'язку із чим він був змушений сплатити ФОП ОСОБА_6 неустойку у розмірі 2340 грн. не підтверджені будь-якими доказами.

В матеріалах справи відсутній, як сам договір поставки № 009-11/14 від 04.11.2014 р. так і будь-які відомості по сплату ФОП ОСОБА_6 неустойку у розмірі 2340 грн.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення завданої йому моральної шкоди є безпідставними, оскільки вказані позовні вимоги позивачем не були доведені ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -