Справа № 495/2047/15-ц
18 червня 2015 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,
при секретарі Завацькій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживача банківських послуг та стягнення збитків,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживача банківських послуг та стягнення збитків.
В судове засідання представник позивача не зявився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу слухати в його відсутність.
В судове засідання представник відповідача не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню по наступним підставам.
В судовому засіданні встановлено, що позивачка тривалий час є постійним клієнтом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відділення №9 в м.Білгород-Дністровському Одеської області та споживачем відповідних банківських послуг.
За вказаний тривалий період, за рекомендаціями та порадами працівників банку, позивачка укладала договори про банківські вклади (депозити) на різні строки та угоди про відкриття банківських рахунків, а саме: між позивачкою (пенсіонером) та AT «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення №9 філії «Одеське РУ» AT «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2 укладені договори: №1-7/5439 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в національній валюті від 10.08.2012 року та №5953/1-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 06.11.2012 року.
За вказаний час користування коштами відповідач, за умовами депозитного договору від 06.11.2012 року, зобовязався нараховувати та виплатити позивачці проценти за ставкою 22,5 % річних, що підтверджується первинними документами, а саме: оригіналом вказаного договору від 06.11.2012 року та оригіналами заяв про внесення коштів на депозитний рахунок від 05.11.2012 року та від 12.11.2013 року, які підписані уповноваженою посадовою особою банку «Фінанси та Кредит», а саме начальником відділення №9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2 і скріплені печаткою банку.
Згідно положень вказаних договорів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобовязувалося відкрити депозитні рахунки на підставі наданих позивачкою документів та у відповідності до вимог чинного законодавства України, прийняти на збереження вклади, зарахувати їх на рахунки, своєчасно нараховувати і виплачувати проценти на умовах договору. При припиненні дії договорів банк зобовязаний здійснити розрахунок та повернути позивачці суму вкладів та закрити депозитні рахунки. Після закінчення строку дії договорів або їх дострокового припинення на вимогу позивачки, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняло обовязок повернути позивачці належні кошти з депозитних рахунків шляхом видачі готівкою або перерахування на її власний рахунок.
Письмові вимоги позивачки до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про негайне повернення грошових коштів відповідачем були залишені без задоволення.
АТ «Банк «Фінанси та Кредит» повідомив, що грошові кошти та проценти позивчі не будуть повернені, оскільки в даний час триває кримінальне розслідування у відношенні начальника відділення №9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2.
Вказана відмова відповідача повернути належні позивачці грошові кошти грубо порушує її майнові права, права споживача банківських послуг та чинне законодавство України, спричинюю їй, як пенсіонеру, людині похилого віку, ветерану праці - значної моральної шкоди.
Згідно ст.ст.1058, 1059 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною. якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом/ іншими нормативно- правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Визнання судом нікчемного договору недійсним не вимагається.
Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.
Таким чином, обовязок із відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями працівника банку під час виконання ним своїх трудових обовязків, на підставі ст.1172 ЦК України покладається на банк.
За змістом статті 1172 ЦК України, роботодавець несе відповідальність у вигляді відшкодування шкоди у випадках, коли дії, які здійснив працівник завдали майнову та моральну шкоду. При цьому роботодавець несе відповідальність у цьому випадку незалежно від того, чи є зазначені дії працівника дисциплінарним проступком чи адміністративним правопорушенням або кримінальним правопорушенням.
Наведені фактичні обставини справи та перелічені вимоги чинного законодавства доводять протиправність дій відповідача та спростовують його твердження про те, що кримінальне переслідування начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2, якимось чином перешкоджає поверненню грошових коштів позивачці.
На протязі тривалого часу відповідач, в особі своїх посадових осіб, позбавляв позивачку обєктивної інформації щодо стану її рахунків та вкладу, нарахованих процентів, а також можливості належним чином розпоряджатися своїми грошовими коштами.
Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди.
Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачці моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.
Враховуючи ступінь вини відповідача, характер та обєм спричиненої моральної шкоди позивачці, враховуючи розумність та справедливість, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню у розмірі 4000 грн..
Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, та до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема гі, що виникають із договорів про надання фінансово- кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).
Частиною 5 ст.110 ЦПК України закріплено, що позови про захист прав споживачів можуть предявлятися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача. Частина 7 вказаної статті передбачає, що позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть предявлятися також за їх місцезнаходженням.
Суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживача банківських послуг та стягнення збитків обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.23, 1058, 1059, 1072 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 110, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживача банківських послуг та стягнення збитків задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя