УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Слободянюк С.В., Корчевного Г.В.,

при секретарі: Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Свої вимоги обґрунтував тим, що з 2005 року по червень 2014 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, під час якого народилася ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказував, що з народження дитина перебуває на його утриманні, вихованням займався лише позивач, а з червня 2014 року відповідач почала жити окремо з іншим чоловіком. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.01.2015 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 з позивачем.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки в розмірі 1000, 00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 в розмірі 700,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16.02.2015.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.07.2015 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Справа № 759/2456/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12035/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Коваль О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Апелянт зазначила, що суд не враховував того, що відповідач на даний час не працює, не має у власності квартири, яку здавала в оренду, як зазначав позивач та не займається бізнесом, а єдиним доходом є хатнє господарство в с. Колодисте. Крім того, звертала увагу, що на її утриманні перебуває неповнолітня дитина від першого шлюбу, аліменти на якого вона отримує в розмірі 200 грн. щомісячно.

Вважала, що розмір аліментів, що підлягає стягненню, є дуже великим, а тому просила заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 в розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні відповідач та її представник просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з 2005 року по червень 2014 року ОСОБА_1 перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_4 (а.с. 12).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.01.2015 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 з позивачем (а.с. 11). Відповідач проживає окремо, та 08.05.2015 уклала шлюб з ОСОБА_7 (а.с. 74).

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.181 СК України, при відсутності укладеного в порядку передбаченому ст.189 СК України між батьками договору про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку на користь того з батьків, з ким проживає дитина та хто її утримує.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини з огляду на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, всі витрати несе позивач, а відповідно до вищезазначених вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя.

Крім того, зазначена позиція міститься також у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, згідно якого за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 184 СК України передбачено визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що відповідач не має постійного місця роботи.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для призначення аліментів для малолітньої ОСОБА_4 у розмірі 700 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апелянта про те, що вона не має можливості сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі, визначеному судом, колегією суддів відхиляються з огляду на встановлений законом прожитковий мінімум, вік дитини, її інтересів та потреб для повноцінного розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання апелянта на те, що позивач має постійне місце роботи і постійний заробіток, на відміну від відповідача, а тому розмір аліментів повинен бути зменшений до 300 грн. на місяць, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону та не можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: С.В. Слободянюк

Г.В. Корчевний