Справа № 2/489/2287/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 жовтня 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, представника органу опіки і піклування ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Позивач вказував на те, що він та відповідачка у справі ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_6 З матірю дитини вони перебувають у шлюбі з 06.09.2002 року. На теперішній час шлюб між ними не розірвано, проте з 24.08.2014 року подружні стосунки фактично припинені. Незважаючи на припинення шлюбних стосунків вони всі разом до 28.05.2015 року проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, яку придбали 05.12.2003 року під час перебування в шлюбі. З 28.05.2015 року відповідачка залишила сина та переїхала проживати до іншого помешкання, створила нову сімю.

Посилаючись на те, що відповідачка фактично залишила сина, не піклується про нього, не забезпечує матеріально, а створила нову сімю і проживає окремо, просив суд визначити місце проживання їх сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ним.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги позову. Просили про його задоволення.

Відповідачка позов не визнала. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, зазначала, що, незважаючи на те, що вона проживає окремо від дитини, вона як мати дуже любить свого сина, піклується про нього, про його стан здоровя, займається лікуванням сина, приділяє дитині весь свій вільний час: спілкується з сином, купує, їжу, речі, сплачує шкільні внески. Спору у них з позивачем щодо визначення місця проживання сина немає, оскільки вона сама не заперечує, щоб син залишався проживати в їх спільній квартирі разом з позивачем, в якій син проживає з народження та яка знаходиться поблизу шкільного навчального закладу, де навчається їх син. Наміру змінювати місце проживання дитини вона не має.

Посилалася також на те, що подавши цей позов, позивач таким чином намагається розірвати її відносини з сином.

Представник органу опіки і піклування Миколаївської міської ради вказувала на те, що обоє батьків хлопчика характеризуються позитивно, батьки ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в однаковій мірі піклуються про свого сина, дина має прихильність до кожного з них.

Вважала за доцільне визначити місцем мешкання дитини місце його постійного проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, її представника, представника органу опіки і піклування, свідка, думку дитини, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі з 06.09.2002 року. 28 квітня 2003 року у них народився син ОСОБА_6. Сторони спільно проживали в належній їм квартирі АДРЕСА_1, та разом виховували сина. На даний час подружні стосунки між ними припинено. З 28 травня 2015 року відповідачка переїхала в інше помешкання та стала проживати в найманій квартирі. Син сторін залишився проживати разом з батьком в квартирі № 155 по вул.Скульптора Ізмалкова в м.Миколаєві, в якій він має свою окрему облаштовану батьками кімнату. Хлопчик навчається у 7-Б класі Миколаївської гімназії № 41 Миколаївської міської ради.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

У ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України).

Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови в їх прийнятті.

Як слідує з матеріалів справи, пояснень сторін і свідка в судовому засіданні, висновку органу опіки і піклування від 29.09.2015 року обоє батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають належне ставлення до виконання своїх батьківських обовязків та можливість створити належні умови для виховання та проживання свого сина.

Як батько ОСОБА_1 так і мати хлопчика ОСОБА_3 характеризуються позитивно, обоє працевлаштовані та мають постійний заробіток. Позивач займає посаду заступника начальника міліції громадської безпеки Новоодеського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області. Відповідачка працює помічником начальника Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області.

Батьки приймають участь у вихованні та утриманні дитини.

З наданої сусідами на відповідачку характеристики вбачається, що ОСОБА_3 постійно опікується своїм сином, дбає про нього, бере активну участь у вихованні і утриманні дитини, цікавиться розвитком дитини, життям, навчанням, створює умови для активного відпочинку.

Як слідує з висновку органу опіки та піклування від 29 вересня 2015 року, згідно з соціально-психологічним висновком Миколаївського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді, ОСОБА_6 як свою сімю сприймає себе, батька та матір. Стосунки з батьком є неконфліктними, між ними існує психоемоційний зв'язок. Для хлопця батько виступає авторитетною особистістю. Стосунки з матірю є напруженими, дещо конфліктними, але вона є важливою особистістю в життєдіяльності ОСОБА_6. Хлопець відчуває хвилювання стосовно сімейної ситуації, що склалася, ображається на матір за її поведінку: «Мама добра, але змінилася останнім часом. Стала трохи байдужою, може жадібною. Знайшла собі когось нового».

В судовому засіданні ОСОБА_6 пояснював суду, що він любить своїх батьків, та бажає проживати з батьком, оскільки не бажає змінювати місце свого проживання.

За висновком органу опіки і піклування доцільним є визначення місцем мешкання дитини місце його постійного проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК) ( 1618-15 ), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Як слідує зі справи, відповідачка належним чином виконує свої батьківські обовязки щодо виховання та утримання сина. Вона працює, має самостійний дохід, стосовно неї відсутні дані про зловживання спиртними напоями та вживання наркотичних засобів, а також докази того, що своєю поведінкою вона може зашкодити здоровю та розвитку дитини.

Крім того, при розгляді справи було встановлено, що сторони фактично визначили місце проживання дитини з батьком ще з травня 2015 року. Проживання дитини з батьком відповідачка не оспорює, з зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з нею не зверталася, змінювати місце проживання сина вона наміру не має. Перешкод у вихованні сина позивачу ОСОБА_3 не створює.

Таким чином, суд вважає, що відсутні будь-які порушені, невизнані або оспорені права позивача, а тому приходить до висновку, що його позов до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з батьком задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.А. Спінчевська