АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/1634/2015 Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року жовтня місяця 26 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
При секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 09 квітня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно договору № 08302 від 10.07.2008 року ОСОБА_7 отримала кредит у розмірі 85000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.07.2013 року. Проте відповідач належним чином не виконує умови кредиту по погашенню заборгованості, в звязку з чим, станом на 19 квітня 2014 року має заборгованість в сумі 60589,91 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором банк та відповідачі уклали договір іпотеки № 08032 від 10.07.2008 року. Умовами вказаного договору, в тому числі передбачено, що ОСОБА_6 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 44,10 кв.м., яка розташована за адресою : АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності. Обумовлена сторонами іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 210 490 гривень.

Після уточнення позовних вимог просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 80302 від 10.07.2008 року в розмірі 60589,91 доларів США звернути стягнення на двокімнатну квартиру загальною площею 44,10 м.2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № 08302 від 10.07.2008 року) публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири. Стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 09 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь судового експерта ОСОБА_8 кошти за виконання судово-економічної експертизи № 104 від 26.01.2015 року шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок в розмірі 11776 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні позову з посиланням на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь експерта ОСОБА_8 коштів за виконання експертизи ніким не оскаржується.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_5 та її представника, які заперечують проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що згідно кредитної угоди № 08302 від 10.07.2008 року ОСОБА_5 отримала в ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 85000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.07.2013 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором банк та відповідачі уклали договір іпотеки № 08032 від 10.07.2008 року. Умовами вказаного договору, в тому числі передбачено, що ОСОБА_6 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 44,10 кв.м., яка розташована за адресою : АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності. Обумовлена сторонами іпотеки ціна предмету іпотеки вказаної квартири дорівнює 210 490 гривень.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення ОСОБА_5 взятих на себе зобовязань за кредитним договором, однак вважав, що відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на майно відповідача ОСОБА_6 не може бути звернено стягнення.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухому житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки, згідно із статтею 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданих йому кредитними установами.

Відповідно до п.23 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як слідує зі змісту кредитної угоди № 08302 від 10.07.2008 року, укладеної між банком та ОСОБА_5 предметом даної угоди є загальні умови і порядок надання банком в рамках програми мікрокредитування, кредиту позичальнику. Пунктом 1.4. угоди, передбачено, що кредит надається на наступні цілі: поповнення оборотних, придбання основних засобів. Пунктом 8.1 угоди передбачені дії сторін на випадок зміни правого статусу позичальника, реорганізації, ліквідації тощо. В пункті 9 угоди в реквізитах сторін, крім іншого зазначена адреса бізнесу позичальника ОСОБА_5.

Тобто, зі змісту кредитної угоди слідує, що даний кредит не є споживчим, і надавався ОСОБА_5 не як споживачеві на придбання продукції, а як фізичній особі-підприємцю на розвиток бізнесу, тому обмеження на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки, що передбачені ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджуються на правовідносини сторін по даній справі.

Колегія суддів не бере до уваги пояснення відповідача ОСОБА_5 та покази свідка ОСОБА_9, допитаної під час розгляду справи апеляційним судом, які пояснили, що даний кредит є споживчим, оскільки кошти надавались на придбання ОСОБА_5 квартири, що стала предметом іпотеки, оскільки їх пояснення не спростовують змісту кредитної угоди підписаної сторонами. Крім того, як пояснила свідок, вона працювала в ПАТ КБ «Приватбанк» у відділі кредитування - Центру розвиту бізнесу, який займався видачею мікрокредитів фізичним особам-підприємцям та юридичним особам, з ОСОБА_5 було укладено саме таку кредитну угоду, оскільки споживчий кредит як фізичний особі на суму 85000 доларів США, банк їй не надав би.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до висновку № 104 судово-економічної експертизи складеного 26 січня 2015 року судовим експертом ОСОБА_8 на виконання ухвали суду від 19.03.2014 року (а.с.3-42 т.2) розмір залишку заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом за кредитним договором № 08302 від 10.07.2008 року станом на 19.03.2014 року становить 60618,10 доларів США (36612,13 доларів США + 24005,97 доларів США).

Пунктом 6.1 кредитної угоди № 08302 від 10.07.2008 року при порушенні позичальником зобовязань за кредитом передбачена відповідальність позичальника, а саме: позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Сплати пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит надається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату щоденного нарахування.

Згідно розрахунку позивача заборгованість по пені складає 106075,36 гривень.

Пунктом 4.6. кредитної угоди та п.4.6 договору про видачу траншу (а.с.167,168 т.2) передбачено, що позичальник сплачує банку винагороду за ведення кредитної справи 0,127% від суми траншу.

Згідно розрахунку позивача заборгованість по комісії за користування кредитом склала 14997,25 гривень.

Пунктом 6.6. кредитної угоди передбачено, що при порушенні позичальником платежів по любому із грошових зобовязань, передбачених даною угодою більше ніж на 120 днів, в звязку з чим банк вимушений буле звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 250 гривень + 5% від суми позову.

Враховуючи вищевказане колегія суддів вважає, що загальний розмір вимог та його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю за рахунок вартості предмета іпотеки становить 60 681,10 доларів США, що за курсом 9,9598 еквівалентно 603 744,15 гривень та 157 575,94 гривень, та складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 36612,13 доларів США, що еквівалентно 364 649,49 гривень, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 24 005,97 доларів США, що еквівалентно 239 094,66 гривень, заборгованості по комісії в сумі 14 997,25 гривень, заборгованості по пені в сумі 106 075,36 гривень, 250 гривень штрафу та штрафу в сумі 362 53,33 гривень.

Пунктом 4.3 іпотечного договору № 08302 від 20.07.2008 року передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому ст.38 ЗУ «Про іпотеку».

Вказаним іпотечним договором сторони погодили вартість предмету іпотеки - двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3, та визначили її в сумі - 210490 гривень. Під час розгляду справи апеляційним судом відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України, було розяснено право на призначення експертизи з метою визначення вартості квартири на час розгляду справи, однак сторони клопотань з даного приводу не заявляли, вартість визначену в іпотечному договорі не оспорювали.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить ОСОБА_6 - двокімнатну квартиру , зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м. що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3, заставною вартістю 210490 гривень, шляхом продажу публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені власника ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з реєстру прав власності, з можливістю здійснювати всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за початковою ціною 210 490 гривень (двісті десять тисяч чотириста девяносто гривень).

Разом з тим, позовні вимоги про виселення відповідачів з квартири не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15.

Як слідує з матеріалів справи та зі змісту іпотечного договору № 08302 від 10 липня 2008 року предмет іпотеки - двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, належить ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Херсонською держнотконторою 25.03.2003 року, а отже не є такою, що придбана за рахунок отриманих кредитних коштів.

Отже позовні вимоги даного позову про виселення мешканців із квартири без надання їм іншого постійного житла задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку із скасуванням рішення суду першої інстанції, частковим задоволенням позову ПАТ КБ «Приватбанк», судові витрати підлягають розподілу, відповідно в частині стягнення за рахунок обох відповідачів.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 526, 589, 638, 1048, 1050,1054 ЦК України, Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України, керуючись ст.303, п.2 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 09 квітня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 08302 від 10.07.2008 року станом на 19 квітня 2014 року, в сумі 60 681,10 доларів США, що за курсом 9,9598 еквівалентно 603 744,15 гривень та 157 575,94 гривень, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 36612,13 доларів США, що еквівалентно 364 649,49 гривень, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 24 005,97 доларів США, що еквівалентно 239 094,66 гривень, заборгованості по комісії в сумі 14 997,25 гривень, заборгованості по пені в сумі 106 075,36 гривень, 250 гривень штрафу та штрафу в сумі 362 53,33 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить ОСОБА_6: двокімнатну квартиру , зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м. що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3, заставною вартістю 210490 гривень, шляхом продажу публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені власника ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з реєстру прав власності, з можливістю здійснювати всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за початковою ціною 210 490 гривень (двісті десять тисяч чотириста девяносто гривень).

В задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_6, ОСОБА_5 та інших осіб , що зареєстровані та/або проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, зі зняттям їх з реєстраційного обліку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі по 2637,7 гривень з кожної.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом

Копія рішення оформлена 29 жовтня 2015 року

Рішення набирало законної сили 26 жовтня 2015 року

Суддя: І.В.Вейтас

Секретар судового засідання: Ю.О.Павловська