Справа №442/4346/15-ц
Провадження №2/442/1511/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я..

адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська пивна компанія» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 07 серпня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівська пивна компанія» (Позикодавець) та працівником товариства - агентом торговельним Дрогобицької філії ОСОБА_2 було укладено договори позики № ГБО-36 та № П-20. На виконання умов вказаних договорів позичальник отримав 6000,00 (шість тисяч) грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 607 від 07 серпня 2013 року та 12000 (дванадцять тисяч) 00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 608 від 07 серпня 2013 року.

Згідно умов договорів позики, а саме п.2.3. передбачено, що у разі звільнення позичальника з виконуваної роботи до закінчення строку дії договору Позичальник зобов'язується достроково, в 5-ти денний строк, повернути позику із врахуванням сплаченої їй за договором.

ОСОБА_2 звільнений 02.04.2015 року, що підтверджується наказом № 107к припинення трудового договору, однак в визначений у договорі п'ятиденний строк позику не повернув.

Позичальником повернуто частину коштів за договором позики № П-20 у розмірі 5500 грн. згідно наступних прибуткових касових ордерів: № 1883 від 31 жовтня 2013 року на суму 500,00 грн.; № 1973 від 29 листопада 2013 року на суму 500,00 грн.; № 2067 від 31 грудня 2013 року на суму 500,00 грн.; № 81 від 31 січня 2014 року на суму 500,00 грн.; № 164 від 28 лютого 2014 року на суму 500,00 грн.; № 257 від 31 березня 2014 року на суму 500,00 грн; № 346 від 30 квітня 2014 року на суму 500,00 грн.; № 439 від 31 травня 2014 року на суму 500,00 грн.; № 530 від 30 червня 2014 року на суму 500,00 грн.; № 630 від 31 липня 2014 року на суму 500,00 грн.; № 724 від 29 серпня 2014 року на суму 500,00 грн.; та частину коштів за договором позики № ГБО-36 у розмірі 1500,00 грн. згідно наступних прибуткових касових ордерів: № ЛПБ_0005229 від 18.04.2014 року на суму 750,00 грн. та № 1127 від 25.12.2014 року на суму 750,00 грн.

Однак по даний час, позику у повному обсязі не повернуто і заборгованість по договору позики № П-20 від 07 серпня 2013 року становить 6500,00 (шість тисяч п'ятсот) грн., по договору № ГБО-36 від 07 серпня 2013 року становить 4500,00 (чотири тисячі п'ятсот), а в загальному заборгованість відповідача перед ТзОВ «Львівська пивна компанія» становить 11 000 (одинадцять тисяч) грн.

Представник позивача ОСОБА_3 Мар»янович, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задоволити стягнувши з відповідача заборгованість, яка утворилась внаслідок порушення умов договору позики.

Відповідач ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_1 у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечили, посилаючись на те, що зарплату отримував в конвертах і звідти стягувались кошти на погашення боргу. Борг погашав кожного місяця, чому за деякі місяці є, а за деякі немає ордерів йому не відомо, касові ордера не підписував. Кошти сплатив повністю, при звільненні за власним бажанням підприємство жодних претензій йому не виставляло. Позивачем не подано всіх відомостей про повернення ним коштів, а тому позов є безпідставним та недоведеним.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений гл. 3 зокрема ст. 16 ЦК України, а інші способи визначаються спеціальними законами, які регулюють конкретні цивільні правовідносини.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами даної справи і даного факту не оспорили сторони, що відповідача ОСОБА_2, відповідно до наказу (розпорядження) № 80к від 01.04.2013 року, було прийнято на роботу у Дрогобицьку філію ТзОВ «Львівська пивна компанія» на посаду «Агент торговельний» (а.с. 4).

07.08.2013 року між ТзОВ «Львівська пивна компанія» та працівником товариства - торговельним агентом Дрогобицької філії ТзОВ «Львівська пивна компанія» ОСОБА_2 було укладено договір позики № ГБО 36 та № П-20 (а.с. 5, 6), на виконання умов вказаних договорів позичальник (ОСОБА_2І.) отримав 6000,00 (шість тисяч) грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 607 від 07 серпня 2013 року та 12000 (дванадцять тисяч) 00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 608 від 07 серпня 2013 року, в підтвердження чого останній підписав вищевказані ордери. (а.с.7, 8)

Відповідно до умов договорів позики № ГБО 36 та № П-20 від 07.08.2013 року укладених між сторонами, зокрема п. 2.3 передбачено, що вразі звільнення позичальника з виконуваної роботи до закінчення строку дії договору, позичальник зобов'язується в п'яти денний строк достроково повернути позику із врахуванням сплаченої суми за договором.

02.04.2015 року, у відповідності до наказу № 107к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) - (табельний номер 3147), ОСОБА_2 було звільнено з посади «агент торговельний» - Дрогобицька філія ТзОВ «Львівська пивна компанія», за власним бажанням, згідно 38 КЗпП України (а.с. 9).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із ч. 1 ст. 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом беззаперечно встановлено, що відповідач ОСОБА_2, 07.08.2013 року, уклавши з ТзОВ «Львівська пивна компанія» договори позики № ГБО 36 та № П-20 в яких зазначено умови повернення грошових коштів, отримавши їх, фактично погодився з умовами їх повернення, після свого звільнення в п'яти денний строк, грошові кошти позивачу не повернув, чим порушивши свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку відповідач добровільно погасити відмовляється.

Доводи відповідача ґрунтуються в основному на припущеннях, а відповідно до вимог ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач та його представник, не надали суду доказів в спростування обставин, на які покликається позивач, жодним допустимим доказом не підтвердили ту обставину, що позовні вимоги є безпідставними, їхні доводи ґрунтуються лише на словах.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач завчасно отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі, однак не звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів, як це визначено ст. З ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що заявлений позов є підставним та підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі в сумі 243 гривень 60 копійок.

Керуючись ст..ст. 10, 60, 61, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська пивна компанія» задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська пивна компанія» (, р/р 0100 в ПАТ «Укрсиббанк», МФО 351005) суму боргу в розмірі 11000 (одинадцять тисяч) гривень та судові витрати в розмірі 243,60 гривень, а всього разом 11243,60 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ___________________ Крамар О.В.