Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1532/15 Головуючий у 1 інстанції: Наумова О.О.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 04" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Кочеткової І.В.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2014 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнювало, до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.04.2007 року ОСОБА_3 12.04.2007 року отримала кредит у розмірі 8500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно яких клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 30 листопада 2014 року має заборгованість 7092,49 грн., яка складається з наступного:

- 5208,08 грн. - заборгованість за кредитом;

- 1070,49 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

- 313,92 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просило суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 7092,49 грн. за кредитним договором № б/н від 12.04.2007 року, яка складається з наступного: 5208,48 грн. - заборгованість за кредитом; 1070,49 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи: 500,00 грн. - (фіксована частина); 313,92 грн. - (процентна складова); та судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ БК "ПриватБанк" заборгованість з кредитним договором № б/н від 12.04.2007 року, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 5208,48 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1070,49 грн.; штрафу в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина); штрафу в розмірі 313,92 грн. (процентна складова) та понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 243,60 грн. Всього на суму 7336,09 грн.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що кредитний договір відсутній, доказів отримання нею грошових коштів у 2007 не представлено, кредит вперше вона отримала в 2010 р., не всі внесені суми на погашення кредиту враховані, не повідомлялася про зміну кредитного ліміту та відсоткову ставку, щодо вимог про стягнення штрафу пропущено строк позовної давності, та, посилаючись на порушення ст.ст. 207, 638, 1048-1052, 1054 ЦК України, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, стягнути на її користь з ПАТ КБ "ПриватБанк" судовий збір за подання апеляційної скарги.

Пояснення ОСОБА_3 та адвокат дали в судовому засіданні 25 березня 2015 р., перерва оголошувалася до 04.03.2015 р. для перевірки судом розрахунків з врахуванням наданих ОСОБА_3 в судовому засіданні квитанцій про погашення кредиту, дата та час судового засідання була узгоджена зі сторонами та адвокатом, тому колегія визнала, що неявка адвоката та відповідачки в судове засідання після закінчення перерви не є перешкодою для закінчення розгляду справи у судовому засіданні 04.03.2015 р.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи спір, суд правильно встановив, що ПАТ КБ "ПриватБанк" є кредитором, а ОСОБА_3 - боржником, і обґрунтовано визнав, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, які регулюються ст.ст. 526,530,1054 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність укладення кредитного договору є неприйнятними.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до п. 1.27 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в України" платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно з п.п. 15.2 та п.п. 15.3 ст. 15 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в України" платіжна картка є власністю емітента і надається ним клієнту відповідно до умов договору.

Згідно п. 1.1 Умов і правил надання банківських послуг належним чином заповнена заява підписується клієнтом ПАТ КБ "ПриватБанк" і таким чином клієнт виражає свою згоду, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами являє собою укладений договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 3.1 Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг банк відкриває клієнту карткові рахунки, видає карти, їх вид і строк дії визначений у заяві, в пам'ятці клієнта, підписанням яких клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена у розділі заяви "відмітки банку"(а.с.6-7).

На підтвердження умов укладеного кредитного договору банк надав заяву, Умови і правила надання банківських послуг (а.с.9-10).

Судом встановлено, що банк 12.07.2007 р. відкрив ОСОБА_3 картковий рахунок і видав кредитну картку "Універсальна" НОМЕР_1 з кредитним лімітом у розмірі 500,00 грн. зі сплатою за користування кредитом 3 % на місяць на суму залишку заборгованості Відповідно до п. 3.1.3 Правил користування платіжною карткою ОСОБА_3 в наступному були видані нові картки (а.с. 99).

Отримавши картки та пін-код до них, відповідачка почала користуватися коштами. Факт здійснення операцій, а саме зняття кредитних коштів, погашення кредиту підтверджується рухом коштів, та не оспорюється відповідачкою (а.с.61-89, 165-167).

Відповідно до вимог ст.11, ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України зазначені обставини свідчать,що між сторонами виникли кредитні правовідносини і кредитний договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі на умовах, передбачених в заяві, підписаній сторонами: від імені банку - уповноваженою на це особою та скріпленою печаткою юридичної особи, а від імені позичальника ОСОБА_3, та Умовах і правилах надання банківських послуг.

З огляду на встановлені обставини доводи апеляційної скарги про те, що кошти за карткою у 2007 році не отримувалися, а отримані у 2010 р., не впливають на визначення характеру правовідносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Висновок про наявність невиконаних зобов'язань по поверненню кредиту є обґрунтованим та підтверджується розрахунком та рухом коштів на рахунку відповідачки (а.с.61-89, 115-116, 165-167).

Проте, стягуючи заборгованість за тілом кредиту у сумі 5208 грн. та за відсотками 1070 грн., суд помилково зазначив, що така заборгованість визначена станом на 30.06.2014 р. замість 30.11.2014 р. (а.с.115-116). До того, ж суд не провірив у повному обсязі наданий розрахунок та не дав оцінки доводам позивачки про внесення коштів на погашення кредиту.

Черговість погашення вимог за грошовим зобов'язанням визначається ст.534 ЦК України.

Із наданих квитанцій та відображених у розрахунку даних позивачка внесла кошти на погашення кредиту: 300 грн. - 01.04.2014 р., 1500 грн. - 17.06.2014 р., 1600 -18.07.2014 р., 1500 грн. - 28.07.2014 р., 1500 грн. - 14.10.2014 р., всього 6100 грн.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.534 ЦК України за рахунок внесених боржником коштів мають бути погашені нараховані відсотки у сумі 4247 грн. 35 коп., внесених коштів достатньо для повного їх погашення, а залишок суми 1852,65 грн. у відповідності до п.3 ч.1 ст.534 ЦК України йде на погашення тіла кредиту. Таким чином, станом на 30.11.2014 р. непогашеною залишилася заборгованість за тілом кредиту в сумі 3355,43 грн. (5208,08-1852,65 грн.).

Зарахування банком отриманих коштів на погашення комісії не може бути прийнято з врахуванням наступного.

Банк не обґрунтував нарахування комісії та не надав докази, що умовами договору передбачено сплата комісії та її розмір. Ухвалою від 06 лютого 2015 року на виконання ч.4 ст.10 ЦПК України суд зобов'язав надати Тарифи банку, проте вони баком не надані.

На підтвердження умов укладення кредитного договору банк долучив до матеріалів справи заяву позичальника, Умови і правила надання банківських послуг, будь-які інші документи щодо умов кредитування відповідачки банк не надав.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентам за його використання, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

В Умовах та правилах надання банківських послуг розмір комісії не передбачений, а в заяві позичальника зазначено, що базова процентна ставка за кредитним лімітом складає 3% на місяць на залишок заборгованості, а в графі "щомісячна комісія" проставлений прочерк.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Доказування не може ґрунтуватися на припущенні.

Отже, позивач всупереч вимогам ст. ст. 10,60 ЦПК України, які зобов'язують його на засадах змагальності доводити свої позовні вимоги переконливими, належними та припустимими доказами, у підтвердження умов договору про сплату комісії та її розмір доказів не надав.

У п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по всім грошовим зобов'язанням, передбаченим договором, більш ніж на 120 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

На підставі п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг відповідачка повинна сплатити фіксовану частину штрафу та 5 % від 3355,43 грн., що складає 167,77 грн.

З врахуванням передбаченого п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг порядку нарахування штрафу доводи про пропуск позовної давності є неприйнятними.

У відповідності до ст.88 ЦПК України банк має право на компенсацію судового збору в сумі 99 грн. 88 коп. пропорційно задоволеним вимогам від заявлених (заявлено 9750 грн. - задоволено 4123,20 грн.), а ОСОБА_3 має право на компенсацію судового збору сплаченого за подачу апеляційної скарги в сумі 69 грн. пропорційно до задоволених вимог за апеляційною скаргою. Таким чином, банку підлягає стягненню компенсація судового збору в сумі 30 грн. 88 коп.

З огляду на викладене, рішення суду на підставі п.4 ст.309 ЦПК України підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2014 року змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ БК "ПриватБанк" заборгованість за кредитом в сумі 3355 грн. 43 коп., штраф в сумі 500,00 грн. (фіксована частина), штраф в сумі 167 грн. 77 коп. (процентна складова) та понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 33 грн. 88 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: