Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 219/5382/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Медінцева Н.М.
Провадження № 22-ц/778/3034/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

Суддів: Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Агро», треті особи - ОСОБА_3 Фаталі Ісах Огли, ОСОБА_4, про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що їй та третім особам - ОСОБА_5, ОСОБА_4, на праві приватної власності належать земельні ділянки загальною площею 8,6 га по 2,87 га на кожного, що розташовані на території Берестівської сільської ради Артемівського району Донецької області.

Відповідач самовільно зайняв вказані земельні ділянки та засіяв на них соняшник, що підтверджується актом перевірки дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства від 22.08.2013 року, складеним Державною інспекцією сільського господарства в Донецькій області, на підставі якого винесено припис № 0202 від 22.08.2013 року та здійснено розрахунки розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки на території Берестівської сільської ради (за межами населеного пункту) на кожного власника земельної ділянки в сумі по 3 059,13 грн.

Крім того, позивач стверджує, що внаслідок неправомірних дій відповідача було знищено насадження еспарцету. Насадження є кінцевим результатом, але для того, щоб отримати готову кормову культуру еспарцет, необхідно було восени 2011 року та навесні 2012 року: здійснити оранку земельних ділянок, що коштувало 4 500 грн., боронування на суму 430 грн., культивування на суму 2 250 грн., купівлю культури еспарцету на суму 9 288 грн. та посів культури еспарцету на суму 900 грн., а всього на суму 17 368 грн.

Також позивач вважає, що з метою відновлення її порушеного права з відповідача підлягають стягненню збитки за аграрні роботи, що проводились восени 2013 року та навесні 2014 року, а саме: оранка земельних ділянок на суму 4 900 грн., боронування на суму 520 грн., культивування на суму 3 100 грн., купівлю культури еспарцету на суму 11 610 грн. та посів культури еспарцету на суму 1 120 грн., а всього 21 250 грн.

ОСОБА_3 вказує і на те, що у зв'язку зі знищенням посіяного еспарцету необхідно було закупити 39 тон сіна для годування великої рогатої худоби, що є в господарстві позивача, на загальну суму 58 500 грн.

У зв'язку з заподіянням відповідної майнової шкоди, позивач стверджує, що їй була завдана і моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, що вплинули на стан здоров'я, витраті зусиль на відновлення свого порушеного права, врегулювання питань в органах державної влади. Моральну шкоду ОСОБА_3 оцінює в еквіваленті 10 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 103 177,13 грн., в яку позивач включає також витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн., а також моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Бахмут-Агро» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3 059,13 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Бахмут-Агро» на користь ОСОБА_3 30,55 грн. сплаченого судового збору та 81 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 143,59 грн. недоплаченого судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 Постанови № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, що її заподіяли.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до розяснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 156 ЗК, статті 1166 ЦК така шкода відшкодовується у повному обсязі.

Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням посівів і насаджень при прокладенні шляхів, трубопроводів та проведенні розвідувальних, бурових, будівельних робіт, псуванням і забрудненням сільськогосподарських та інших земель, іншими порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням витрат на відновлення родючості землі, а також доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки.

Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо).

Підстави відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам закріплені статтею 156 ЗК України.

Так, ці збитки відшкодуються, якщо вони заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Даний перелік підстав відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам є вичерпним.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,38 га, що розташована на території Берестівської сільської ради Артемівського району Донецької області, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджено державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 153878, виданим Берестівською сільською радою 04.09.2002 року (а.с. 38).

Суміжною до цієї земельною ділянкою є ділянка, що належить третій особі - ОСОБА_5, площею 3,38 га, до якої, в свою чергу, суміжною є земельна ділянка, що належить третій особі - ОСОБА_4, площею 3,37 га, обидві ділянки передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з державними актами на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН №153877 та серії ІІ-ДН №153876 відповідно, виданими Берестівською сільською радою 04.09.2002 року (а.с. 39, 40).

Сторонами не заперечується, що ТОВ «Бахмут-Агро» використовувало належні позивачу та третім особам земельні ділянки загальною площею 8,61 га. без будь-яких правовстановлюючих документів для вирощування сільськогосподарської продукції, що є порушенням вимог статей 125,126 ЗК України.

Зазначене також підтверджується актом перевірки дотримання ТОВ «Бахмут-Агро» вимог земельного законодавства, складеного Державною інспекцією сільського господарства в Донецькій області 22.08.2013 року, та приписом р.№ 0202, яким встановлено, що ТОВ «Бахмут-Агро» самовільно зайняло земельні ділянки, що належать на праві приватної власності ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які розташовані на території Берестівської сільської ради, для вирощування соняшника, загальною площею 8,61 га. (а.с. 24-28, 29-33).

На підставі ОСОБА_2 визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007 року, державним інспектором сільського господарства в Донецькій області здійснено розрахунки розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки на території Берестівської сільської ради (за межами населеного пункту), щодо земельних ділянок, що належить ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, згідно з якими розмір заподіяної шкоди кожній ділянці становить 3 059,13 грн. (а.с. 31, 32, 33).

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття належної їй земельної ділянки, в розмірі 3 059,13 грн., який визначено на підставі вищевказаного розрахунку.

Стосовно решти позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, то вони підставно не задоволені судом першої інстанції, оскільки суд дійшов висновку про їх необґрунтованість та недоведеність.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що він ґрунтується на встановлених судом обставинах та нормах чинного законодавства.

Так, згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач просить стягнути шкоду, що спричинена їй та третім особам, на її користь. Проте, позовні вимоги щодо стягнення шкоди, яка спричинена третім особам не підлягають задоволенню, оскільки останні позовних вимог про стягнення спричиненої їм шкоди не заявляли, а ОСОБА_3 як позивач не наділена повноваженнями щодо заявлення таких вимог. Посилання на те, що ОСОБА_3 Фаталі Ісах Огли є її чоловіком, а ОСОБА_4 зятем, не дає їй повноважень звернення до суду з позовом в їх інтересах. Довіреності чи іншого документу, що підтверджує повноваження ОСОБА_3 як представника ОСОБА_5 та ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

Крім того, позивач здійснила розрахунок збитків, що полягали у виконанні робіт з метою усунення негативних наслідків самовільного захоплення земельних ділянок відповідачем, а саме: здійснення оранки, боронування та культивування, посів культури еспарцету. Розрахунок проведений на три земельні ділянки загальною площею 8,61 га, тобто не лише на земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності, а й на ті, що належать третім особам. Загальну суму відшкодування позивач просить суд стягнути тільки на свою користь. Сума відшкодування за період осінь 2011р.-весна 2012р. становить 17 368 грн., а за період осінь 2013р.-весна 2014р. складає 21 250 грн., при цьому позивач не зазначає яку саме суму відшкодування з наведених розмірів вона просить стягнути як збитки, що спричинені їй.

Також, в обґрунтування суми заподіяних збитків в розмірі 58 500 грн. за купівлю 39 тон сіна, що було використано для годування худоби, позивач вказує на те, що вона є головою домогосподарства на території с. Берестове Артемівського району Донецької області, вул. Садова, 31, у власності якого станом на 01.08.2013 року перебуває 39 голів великої рогатої худоби, серед яких: 1 бугай-плідник, 15 корів, 5 телиць від 1 року до 2 років, 6 телиць від 2 років і старші, 12 телят до 1 року (а.с. 17). Стверджує, що земельні ділянки, що належать їй та третім особам, використовуються для вирощування культури еспарцету з метою годування худоби. ОСОБА_3 і в цьому разі не зазначає яку саме суму відшкодування зі вказаного вище розміру вона просить стягнути як збитки, що спричинені їй.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що подібні розрахунки ґрунтуються на припущеннях, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження розміру заподіяних їй збитків, до того ж, вищенаведений розрахунок зроблено у відношенні трьох земельних ділянок, що належить позивачу та третім особам. В якому розмірі збитки спричинені ОСОБА_3, остання не зазначає.

Доводи апеляційної скарги щодо помилкової відмови у задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди у повному обсязі в розмірі 103 177,13 грн. висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Посилання в апеляційній скарзі на не дослідження та не врахування судом доказів, що підтверджують купівлю товарів та послуг, повязаних із відновленням свого порушеного права власності та здійснення нового насадження еспарцету, спростовані під час апеляційного розгляду справи. Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, а саме, щодо здійснення оранки, боронування та культивування, посіву культури еспарцету на три земельні ділянки загальною площею 8,61 га за період осінь 2011р. - весна 2012р. на суму 17 368 грн., та за період осінь 2013р. - весна 2014р. на суму 21 250 грн., а також щодо заподіяних збитків на купівлю 39 тон сіна на суму 58 500 грн. були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив позивачу у стягненні шкоди, яка спричинена третім особам, оскільки ОСОБА_3 Фаталі Ісах Огли є чоловіком позивача, а ОСОБА_4 зятем, та між третіми особами склалися довірительні відносини не спростовують правильність висновків суду з вищенаведених у рішенні мотивів.

Разом з тим, заявлена ОСОБА_3 вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995р. (із змінами), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Самовільне зайняття відповідачем земельної ділянки ОСОБА_3, що призвело до моральних страждань позивача, безумовно свідчить про наявність моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування, колегія суддів враховує характер правопорушення - моральну шкоду позивачу заподіяно незаконним використанням її земельної ділянки, глибину душевних страждань - тривалість порушення, потерпіла була позбавлена можливості самостійно обробляти свою землю, а тому з урахуванням стану здоров'я позивача, тривалості порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість використання земельної ділянки, порушення стосунків з оточуючими людьми, вимушених змінах у життєвих і виробничих стосунках позивача, виходячи з принципів розумності і справедливості, приходить до висновку, що належним відшкодуванням буде стягнення 1 000 грн.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з одночасним ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду про недоведеність позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Крім того, знайшли своє підтвердження і доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з позивача в дохід держави 143 грн. 59 коп. недоплаченого судового збору.

Так, при подачі позову ОСОБА_3 сплатила судовий збір в сумі 1 131,78 грн. (а.с. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судом першої інстанції було стягнуто з ТОВ «Бахмут-Агро» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3 059,13 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Таким чином, суд дійшов помилкового висновку щодо недоплати позивачем судового збору, оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 судового збору в дохід держави підлягає скасуванню.

При визначенні розміру присуджених судових витрат, а саме судового збору, колегія суддів застосовує роз'яснення, викладені у п.п. 36, 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", з яких вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правами, передбаченими статтею 88 ЦПК.

Тому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати по сплаті судового збору з вимог майнового характеру пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 34,52 грн.

Крім того, судом апеляційної інстанції частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди на суму 1 000 грн.

Тому, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з ТОВ «Бахмут-Агро» витрати по сплаті судового збору з вимог немайнового характеру пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 24,36 грн.

А всього на користь позивача з ТОВ «Бахмут-Агро» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 58 грн. 88 коп. (34,52 грн. + 24,36 грн.).

Також, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 91,50 грн.

Тому оскаржуване рішення в частині стягнення з ТОВ «Бахмут-Агро» на користь ОСОБА_3 судових витрат необхідно змінити, збільшити суму стягнення судового збору до 58 грн. 88 коп., збільшити суму стягнення витрат на правову допомогу до 91 грн. 50 коп.

Крім того, при подачі апеляційної скарги позивач сплатила 565,89 грн. судового збору (а.с. 114).

Як зазначалося вище, за наслідками апеляційного розгляду справи колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з одночасним ухваленням в цій частині нового про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 1 000 грн.

Відповідно, на користь позивача підлягають стягненню з ТОВ «Бахмут-Агро» витрати по сплаті судового збору з вимог немайнового характеру в суді апеляційної інстанції в розмірі 12 грн. 18 коп.

Слід зазначити, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4В не позбавлені права вимагати захисту свого порушеного права шляхом подання відповідних позовів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2015 року по цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Агро» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 (одна тисяча) грн.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2015 року по цій справі в частині стягнення з ОСОБА_3 судового збору в дохід держави скасувати.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2015 року по цій справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Агро» на користь ОСОБА_3 судових витрат змінити, збільшити суму стягнення судового збору до 58 (пятдесят вісім) грн. 88 коп., збільшити суму стягнення витрат на правову допомогу до 91 (девяносто одна) грн. 50 коп.

В іншій частині рішення по цій справі залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Агро» на користь ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 12 (дванадцять) грн. 18 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: