У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 22 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів та застосування наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, просив застосувати наслідки недійсності до укладеного між сторонами договору фінансового лізингу № 001955 від 7 квітня 2014 року та повернути йому сплачені 35 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 7 квітня 2014 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 001955, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати у власність транспортний засіб ЗАЗ Ланос та передати позивачу у користування на строк та на визначених у договорі умовах. На виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив відповідачу перший авансовий внесок у розмірі 35 000 грн.

Оскільки зазначений договір фінансового лізингу не було посвідчено нотаріально, то такий договір є нікчемним.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 22 липня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення у справі, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та направити праву на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» (далі - Закон) фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 статті 2 Закону визначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Таким чином, укладений між сторонами договір фінансового лізингу є за своєю правовою природою змішаним договором, який поєднує в собі ознаки договору купівлі-продажу із розстроченням платежу та договором найму автотранспортного засобу.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Статтею 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Системний аналіз положень ст. 806 ЦК України та ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» дає підстави для висновку про те, що договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, має бути викладено у простій письмовій формі та не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

З огляду на викладене, відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Доводи касаційної скарги про те, що такий договір підлягає нотаріальному посвідченню відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України (параграф 5 глави 58 ЦК України) не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), які викладено у параграфі 1 глави 58 ЦК України.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду вбачається, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів та застосування наслідків недійсності правочину.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк