Справа № 409/2740/15-ц
Провадження № 22ц/782/587/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів - Малієнко Н.В., Єрмакова Ю.В.

за участю секретаря судового засідання - Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ПАТ «БМ БАНК» на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 01 вересня 2015 року в справі за позовом ПАТ «БМ БАНК» до ТОВ «Східно-українська виробничо-інженерна компанія «Граніт», ТОВ «Донснабресурс», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду 31 серпня 2015 року з позовом, в якому просив стягнути з позичальника ТОВ «Східно-українська виробничо-інженерна компанія «Граніт» та поручителів ТОВ «Донснабресурс», ОСОБА_1 солідарно на підставі договору відновлюваної кредитної лінії від 12 жовтня 2012 року та договорів поруки заборгованості в розмірі 2 337 517 грн. 91 коп., яка утворилась станом на 10 серпня 2015 року.

Ухвалою судді від 01 вересня 2015 року було відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ПАТ «БМ БАНК» до ТОВ «Східно-українська виробничо-інженерна компанія «Граніт», ТОВ «Донснабресурс» та відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «БМ БАНК» до ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу про відкриття провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа за позовом ПАТ «БМ БАНК» до ТОВ «Східно-українська виробничо-інженерна компанія «Граніт», ТОВ «Донснабресурс», підвідомча господарському суду, вказавши на те, що відповідно до ст.16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Цей висновок суду є правильним, оскільки вирішуючи питання про підвідомчість спору, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст.124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою ст.15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або Господарським процесуальним кодексом України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Якщо у ст.3 ЦПК України передбачено, що в порядку цивільного судочинства за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів може звернутися кожна особа, а у випадках, установлених законом, ще і органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, державні чи суспільні інтереси, то у ст.1 ГПК України встановлено, що суб'єктами звернення до господарського суду є підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі по тексту вказані категорії осіб позначатимуться як підприємства та організації). А п.1 ч.1 ст.12 ГПК України визначено, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Виходячи з приписів вищезазначених процесуальних норм позов юридичної особи до відповідачів-юридичних осіб підвідомчій суду господарської юрисдикції.

Довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не прийнята до уваги правова позиція, викладена в п.2 Потанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в зазначеному пункті постанови вказав на те, що в порядку цивільного судочинства справа розглядається, якщо окремий розгляд взаємопов'язаних між собою позовних вимог до позичальника та поручителя є неможливий. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Разом із тим, оскільки пред'явлення позову до солідарних боржників є правом, а не обов'язком банку чи іншої фінансової установи (ч.1 ст. 543 ЦК), у разі пред'явлення позову до кожного з них окремо суди мають враховувати визначену ЦПК компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ. Зокрема, позов банку (іншої фінансової установи) до юридичної особи - поручителя із залученням фізичної особи - позичальника як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Отже, в зазначеній постанові відсутній категоричний висновок про можливість об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами цивільного та господарського судочинства.

Вказане керівне роз'яснення узгоджується з висновками Верховного суду України в правових позиціях, викладених в постановах № 6-467цс15 та № 6-745цс15, в яких зазначено, що об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. В такому випадку суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Вказані висновки Верховного Суду України відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими та мають враховуватись судами при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є різні самостійні договори відновлюваної кредитної лінії та поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарний боржник, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору. Тобто в даному випадку відсутня спільність предмету позову, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у відкритті провадження у справі за позовними вимогами юридичної особи, які заявлені до відповідачів-юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ч.1 с.312 ЦПК України, розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням закону.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313-315, 317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, -

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу ПАТ «БМ БАНК» відхилити.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 01 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Авалян Н.М.

Судді: Малієнко Н.В.

Єрмаков Ю.В.