Справа № 750/1537/15-ц Провадження № 22-ц/795/1464/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Лямзіна Н. Ю. Доповідач - Лакіза Г. П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Скрипки А.А., Шевченка В.М.,
при секретарі:Саповець Л.С.,
за участю:представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, представників ОСОБА_7 - ОСОБА_8 і ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк" на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк" про припинення зобов'язання в частині, третя особа ОСОБА_7, та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк" до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання недійсним удаваного правочину, -

в с т а н о в и в:

В лютому 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк" про припинення його зобов'язання перед Публічним акціонерним товариством „Всеукраїнський Акціонерний Банк" за кредитним договором №129/08 від 18.04.2008 року та додаткових угод до нього в частині заборгованості за кредитом у розмірі 16282,66 доларів США.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував наступним.

18.04.2008 року між ним та ПАТ „ВіЕйБі Банк" було укладено Кредитний договір №129/08 від 18.04.2008р. про надання кредитних коштів в сумі 100000 доларів США строком по 18 квітня 2018 року. На підставі Договору про відступлення права вимоги №б/н від 06 жовтня 2014 року ОСОБА_7 передав ОСОБА_5 право вимоги за Договором банківського вкладу „НВУ „Щомісячний" №839859/2014 від 02 вересня 2014 року на суму 16000 доларів США, укладеним між ОСОБА_7 та ПАТ „ВіЕйБі Банк". 10.11.2014 року він, ОСОБА_5, звернувся до банку із заявою про припинення дії договору банківського вкладу, повернення належних коштів в сумі 16000 доларів США і процентів в розмірі 282,66 доларів США та перерахування відповідної частини коштів на погашення кредиту. Проте, банком відмовлено у задоволенні вказаних вимог з посиланням на те, що вказана операція відбудеться не шляхом поєднання боржника і кредитора, а способом зарахування зустрічних вимог, що заборонено під час тимчасової адміністрації в банку та ліквідації, оскільки може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів. Позивач вважав відмову банку незаконною, а тому, посилаючись на положення ст.ст. 11, 512, 606, 1058, 1075 Цивільного кодексу України просив визнати припиненим з 10 листопада 2014 року зобов'язання ОСОБА_5 перед Публічним акціонерним товариством „Всеукраїнський Акціонерний Банк" за кредитним договором №129/08 від 18.04.2008 року та додаткових угод до нього в частині заборгованості за кредитом у розмірі 16282,66 доларів США, у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

В квітні 2015 року ПАТ „ВіЕйБі Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ „ВіЕйБі Банк" звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання недійсним удаваного правочину. і просив визнати недійсним укладений 06.10.2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 договір про відступлення права вимоги як удаваний правочин, який по суті є договором факторингу, спрямованим на припинення зобов'язань ОСОБА_5 перед ПАТ „ВіЕйБі Банк" за кредитним договором №129/08 від 18.04.2008 року. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що враховуючи зміст договору про відступлення права вимоги від 06.10.2014 року, його предмет та істотні умови, цей договір є удаваним, оскільки приховує вчинення іншого правочину, а саме - договору факторингу. В договорі від 06.10.2014 року має місце двостороннє зобов'язання сторін: з одного боку - відступлення права грошової вимоги зп договором банківського вкладу, а з іншого боку - надання грошових коштів в сумі 16000 доларів США, що є властивим для договору факторинку, тоді як заміна Кредитора у зобов'язанні не передбачає надання коштів за відступлення права вимоги, тобто, відсутнє двостороннє зобов'язання сторін. ОСОБА_5 є фізичною особою, а тому, відповідно до вимог ст. 1079 ЦК України, не може виступати фактором за договором факторингу. Оскільки договір від 06.10.2014 року було укладено з порушенням закону, сторони не мали передбачених законом прав на його укладання, фактично він був спрямований на припинення зобов'язання ОСОБА_5 перед ПАТ „ВіЕйБі Банк" за кредитним договором, ПАТ „ВіЕйБі Банк" просив визнати його недійсним.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 до Тимчасової адміністрації ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк" про припинення зобов'язання в частині було задоволено. Визнано припиненим з 10.11.2014 року, у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі, зобов'язання ОСОБА_5 перед Публічним акціонерним товариством „Всеукраїнський акціонерний банк" ПАТ „ВіЕйБі Банк" за кредитним договором № 129/08 від 18.04.2008 року та додаткових угод до нього, в частині заборгованості за кредитним договором у розмірі 16282,66 доларів США.

В задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський акціонерний банк" до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання недійсним удаваного правочину було відмовлено.

Стянуто з Тимчасової адміністрації ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк" на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ „ВіЕйБі Банк" просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов - задовольнити.

Апелянт зазначає, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права; порушенням норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що з Виписок з вкладного рахунку ОСОБА_7 НОМЕР_1 та рахунку НОМЕР_2, на якому обліковувалися нараховані проценти, станом на 19.03.2015 року вбачається, що було здійснене дострокове повернення вкладу Вкладнику після закінчення другого одного місячного періоду дії вкладу, а саме 03 листопада 2014 року. Відповідно до п. 1.2. Договору банківського вкладу та п. 4.4 Правил відкриття та обстуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб в ПАТ „ВіЕйБі Банк", повернення вкладу та процентів було здійснене на рахунок-кореспондент НОМЕР_3. Тому Банком в повній мірі були виконані умови договору банківського вкладу та кошти були повернуті Вкладнику відповідно до умов Договору банківського вкладу та Правил. Також апелянт зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 517 ЦК України Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Позивачем, на думку апелянта, не доведено отримання Банком його повідомлення від 13.10.2014 року про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу та заяви від 10.11.2014 року з вимогами перерахування коштів. В переліку доданих до позовної заяви копій документів немає заяви ОСОБА_7 про відступлення ним права вимоги, немає доказу того, що саме ОСОБА_7 підписав договір про відступлення права вимоги, тому позивачем не доведено факт відступлення права вимоги за договором банківського вкладу. На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач звернувся до суду з позовом в період дії тимчасової адміністрації в Банку, а зарахування зустрічних однорідних вимог між кредитором та боржником у період дії тимчасової адміністрації в Банку не може бути проведений, оскільки це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів. Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено особливий порядок задоволення вимог кредиторів згідно встановленої черговості та неприпустимість задоволення кредиторських вимог поза межами ліквідаційної процедури.

В засідання апеляційного суду не з'явились ОСОБА_5, представник ПАТ „ВіЕйБі Банк" , які належно повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується розписками про вручення судових повісток, а також ОСОБА_7, судова повістка якому не вручена з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Але згідно частини 5 статті 76 ЦПК України ОСОБА_7 вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, оскільки судова повістка була вручена його представнику ОСОБА_9 Крім того, в засіданні апеляційного суду брали участь представники ОСОБА_7 - ОСОБА_9 і ОСОБА_8, які мали відповідні повноваження (а.с.43,45), та представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 (а.с.184-185).

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача за первісним позовом ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та представників третьої особи на стороні позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_7 - ОСОБА_8 і ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ПАТ „Всеукраїнський Акціонерний Банк" підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 18.04.2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ „ВіЕйБі Банк"" було укладено Кредитний договір №129/08 від 18.04.2008 року про надання кредитних коштів в сумі 100000 доларів США строком по 18 квітня 2018 року (а.с.7-12).

02 вересня 2014 року ОСОБА_7 уклав з ПАТ „ВіЕйБі Банк", Договір банківського вкладу „НВУ „Щомісячний" №839859/2014, розмістив в Банку строковий вклад зі строком зберігання 13 місяців до 02.10.2015 року та відкрив вкладний рахунок НОМЕР_4 (а.с.15,105). Сума строкового вкладу становить 16000 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером №97899 від 02.09.2014 року (а.с.17). На підставі п.1.2 цього Договору банківського вкладу 02 вересня 2014 року ОСОБА_7 уклав Договір банківського вкладу на вимогу „Для виплат" НОМЕР_3 та відкрив рахунок-кореспондент НОМЕР_3 (а.с.16).

06 жовтня 2014 року ОСОБА_7 і ОСОБА_5 уклали договір про відступлення права вимоги, згідно з умовами якого ОСОБА_7 передав ОСОБА_5 право вимоги за Договором банківського вкладу „НВУ „Щомісячний" №839859/2014 від 02 вересня 2014 року в розмірі 16000 доларів США (а.с.18,106).

Цінним листом від 13.10.2014 року ОСОБА_5 направив повідомлення Банку про відступлення йому ОСОБА_7 права вимоги за Договором банківського вкладу „НВУ „Щомісячний" №839859/2014 від 02 вересня 2014 року, що підтверджується копією опису до цінного листа та фіскального чека від 14.10.2014 року (а.с.27, 28).

Цінним листом від 10.11.2014 року ОСОБА_5 направив до Банку заяву про припинення дії договору банківського вкладу „НВУ „Щомісячний" №839859/2014 від 02 вересня 2014 року, повернення належних коштів в сумі 16000 доларів США і процентів в розмірі 282,66 доларів США та перерахування відповідної частини коштів на погашення кредиту за Кредитним договором №129/08 від 18.04.2008 року, що підтверджується копією опису до цінного листа, фіскального чека від 10.11.2014 року та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.29, 30), на що отримав відповідь Банку листом №15-17053 від 08.12.2014 року (а.с.31).

03.11.2014 р. кошти з вкладного рахунку ОСОБА_7 НОМЕР_1 та з рахунку № НОМЕР_6, на якому обліковувалися нараховані проценти, ПАТ «ВіЕйБі Банк» перерахував у безготівковій формі на рахунок-кореспондент № НОМЕР_5, відкритий на ім'я вкладника ОСОБА_7 згідно п.1.2 Договору банківського вкладу, що підтверджується виписками з рахунків (а.с.88-92).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до Тимчасової адміністрації ПАТ „Всеукраїнський Акціонерний Банк" про припинення зобов'язання в частині та стягнення з Тимчасової адміністрації ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк" на користь ОСОБА_5 судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп. постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення в цій частині належить скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ПАТ „Всеукраїнський Акціонерний Банк" про припинення зобов'язання в частині заборгованості за кредитним договором у розмірі 16282,66 доларів США, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі (позивачем та відповідачем) можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2015 року відповідачем у справі за позовом ОСОБА_5 визначено тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський акціонерний банк" (а.с.21). Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 червня 2015 року відповідачем у справі в частині позовних вимог ОСОБА_5 також зазначено тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський акціонерний банк", і саме з тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський акціонерний банк" як з відповідача стягнуто судові витрати по справі.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», тимчасова адміністрація - це процедура, що застосовується Національним банком України при здійсненні банківського нагляду за обставин, передбачених цим Законом.

Згідно статей 34-37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - це процедура, що використовується для тимчасового управління банком з метою збереження капіталу та активів банку, докладної оцінки його фінансового стану і вжиття відповідних заходів щодо приведення його діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства, відновлення його платоспроможності та ліквідності, стабілізації діяльності банку, усунення виявлених порушень, причин та умов, що призвели до погіршення фінансового стану. Тимчасова адміністрація має повне і виняткове право управляти банком та зобов'язана вживати всіх необхідних заходів для приведення діяльності банку в правову та фінансову відповідність із вимогами цього Закону та нормативно-правовими актами Національного банку України з метою захисту інтересів вкладників та інших кредиторів.

Відповідно до ч.2 ст.33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підрпиємців», юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи. Публічне акціонерне товариства „Всеукраїнський акціонерний банк" є юридичною особо, яка перебуває в стадії ліквідації, але до Єдиного державного реєстру не внесено запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Наведене вище дає підстави для висновку про те, що тимчасова адміністрація банку не може бути відповідачем, а належним відповідачем у даній справі є ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк".

ОСОБА_5 в своїй позовній заяві не визначив конкретно відповідача, вказавши його як:

«Тимчасова адміністрація

Публічне акціонерне товариство

«ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК»

ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Позивач за зустрічним позовом правильно визначив стороною у справі ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації вказаного банку, і суд першої інстанції розглядав справу в частині зустрічних позовних вимог за участі саме ПАТ «ВіЕйБі Банк» як належної сторони у справі.

Суд першої інстанції визначив тимчасову адміністрацію ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк" відповідачем за первісним позовом з порушенням наведених вище норм процесуального та матеріального права, та задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5 про припинення зобов'язання в частині заборгованості за кредитним договором у розмірі 16282,66 доларів США та розподілу судових витрат за рахунок неналежного відповідача. За таких обставин судове рішення у зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог щодо належного відповідача - ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк".

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про припинення зобов'язання в частині заборгованості за кредитним договором у розмірі 16282,66 доларів США, суд першої інстанції вважав встановленим, що в правовідносинах, які виникли між ПАТ „ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_5, відбулося поєднання боржника і кредитора в грошовому зобов'язанні. За таких умов суд дійшов висновку, що 10 листопада 2014 року Банк, отримавши заяву ОСОБА_5, зобов'язаний був здійснити списання грошових коштів з депозитних рахунків строкового банківського вкладу (депозиту) за Договором банківського вкладу „НВУ „Щомісячний" №839859/2014 від 02 вересня 2014 року та направити їх на погашення поточної заборгованості за Кредитним договором №129/08 від 18.04.2008 року.

Висновок суду першої інстанції про те, що в правовідносинах, які виникли між ПАТ „ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_5, відбулося поєднання боржника і кредитора в грошовому зобов'язанні, ґрунтується на неправильному застосуванні статті 606 ЦК України до спірних правовідносин, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов'язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін. Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі наявне в разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватись для юридичних осіб - при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; для фізичних осіб - при спадковому правонаступництві в разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки. Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб'єктів) один із цих суб'єктів повинен зникнути, у зв'язку з цим і припиняється правовідношення. Отже, стаття 606 ЦК України повинна застосовуватися судом до спірних правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходять зобов'язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб'єктів правовідношення у зв'язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб'єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов'язання не залежатиме від волі сторін.

У випадку, коли боржник банку придбав право вимоги до банку за договором, наявні два зобов'язання між банком і його боржником, який придбав згідно з договором право вимоги до банку, не можуть припинятись на підставі статті 606 ЦК України, оскільки зазначена стаття до таких правовідносин не застосовується.

Така правова позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-43цс15, і вказана правова позиція є обов'язковою для застосування відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України.

Проте у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не врахував, що в даному випадку не відбулось збігу та поєднання боржника і кредитора в одній особі в розумінні статті 606 ЦК України, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин указаної статті.

Оскільки у правовідносинах сторін не відбулось збігу та поєднання боржника і кредитора в одній особі в розумінні статті 606 ЦК України, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ПАТ „Всеукраїнський Акціонерний Банк" про припинення зобов'язання в частині заборгованості за кредитним договором у розмірі 16282,66 доларів США у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі, належить відмовити.

Доводи представника третьої особи на стороні позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_7 - ОСОБА_9 щодо застосування апеляційним судом до спірних правовідносин статей 601, 602 ЦК України та проведення зарахування зустрічних вимог, які були викладені ним в засіданні апеляційного суду, не можуть бути взяті до уваги, оскільки апеляційний суд розглядає справу в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина 1 статті 303, стаття 11 ЦПК України), а позовні вимоги ОСОБА_5 були заявлені про припинення зобов'язання у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі, і саме такі вимоги були предметом розгляду суду першої інстанції. За таких обставин застосування до спірних правовідносин статей 601, 602 ЦК України у межах розгляду заявлених позовних вимог є неприпустимим. В той же час ОСОБА_5 має право заявити відповідні позовні вимоги у встановленому законом порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський акціонерний банк" до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання недійсним удаваного правочину суд першої інстанції проаналізував норми цивільного законодавства України, зокрема ст.ст. 202, 203, 215, 216, 235, 524, 526, 637, 213 ЦК України, фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про те, що посилання ПАТ „ВіЕйБі Банк" на удаваність договору про відступлення права вимоги не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. Суд встановив, що 06 жовтня 2014 року ОСОБА_7 добровільно передав ОСОБА_5 право вимоги за Договором банківського вкладу „НВУ „Щомісячний" №839859/2014 від 02 вересня 2014 року; відступлення права вимоги було здійснено на підставі Договору про відступлення права вимоги № б/н від 06 жовтня 2014 року в розмірі 16000 доларів США, який не суперечить положенням статей 512-516 ЦК України.

Апеляційна скарга ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк" не містить будь-яких доводів щодо незаконності оскаржуваного рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову банку до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання недійсним удаваного правочину.

Враховуючи наведене, не підлягає задоволенню апеляційна скарга ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк" в частині оскарження рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 червня 2015 року про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного 06 жовтня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 як удаваного правочину, який по суті є договором факторингу, спрямованим на припинення зобов'язань ОСОБА_5 перед ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк" за кредитним договором № 129/08 від 18 квітня 2008 року.

Наведені в засіданні апеляційного суду доводи представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 про незаконність відкриття апеляційного провадження у даній справі через несплату апелянтом судового збору, є необґрунтованими, зважаючи на таке.

Ухвалою судді апеляційного суду Чернігівської області від 07 липня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ „Всеукраїнський Акціонерний Банк" на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 11 червня 2015 року було залишено без руху з посиланням на те, що апеляційна скарга не відповідає вимогам п.3 ч.2 ст.295 ЦПК України: в апеляційній скарзі не зазначено деяких учасників справи, а саме третьої особи за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_7, а також його представника ОСОБА_8, їх ім'я (найменування), місце проживання або місцезнаходження; крім того, апелянтом всупереч вимогам Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, яким визначено порядок оплати та розміри ставок судового збору, не сплачено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 1843 грн. 69 коп. ((3443,78Х50%) + (243,6Х50%) = 1843,69), виходячи з розміру ставок, встановлених законом для позовних заяв майнового та немайнового характеру окремо на кожну вимогу. На виконання цієї ухвали 20.07.2015 року до апеляційного суду надійшла виправлена апеляційна скарга ПАТ „Всеукраїнський Акціонерний Банк" та заява про звільнення Банку від сплати судового збору через запровадження ліквідаційної процедури, на підставі п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з наведенням відповідного обґрунтування (а.с.154-163). Лише після цього ухвалою судді апеляційного суду Чернігівської області від 20 липня 2015 року було відкрито апеляційне провадження у даній справі з посиланням на те, що апелянтом виконано вимоги ухвали судді.

За наведених обставин, коли апелянт дійсно був звільнений від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суддя апеляційного суду не мав підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження, передбачених статтею 297 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки Публічне акціонерне товариство „Всеукраїнський акціонерний банк" було звільнене від сплати судового збору відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір" (в редакції, чинній на день подачі апеляційної скарги), зі ОСОБА_5 в дохід держави належить стягнути 1721 грн. 89 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи відповідно до задоволених апеляційних вимог майнового характеру.

Керуючись ст.ст. 33, 303, 307, 309 п.4 ч.1, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський Акціонерний Банк" - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 червня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_5 до Тимчасової адміністрації ПАТ „Всеукраїнський Акціонерний Банк" про припинення зобов'язання в частині та стягнення з Тимчасової адміністрації ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк" на користь ОСОБА_5 судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп. - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ „Всеукраїнський Акціонерний Банк" про припинення зобов'язання в частині - відмовити.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 червня 2015 року - залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_5 в дохід держави 1721 грн. 89 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: