АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/6570/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/443/К/15 суддя Попов В.В.
Категорія - 50 (І) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
УХВАЛА

Іменем України

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про часткове звільнення від сплати заборгованості і розстрочення виплати заборгованості за аліментами, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_4

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про часткове звільнення від сплати заборгованості і розстрочення виплати заборгованості за аліментами.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.02.2001 року з нього на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати на утримання дочки ОСОБА_6, яке ним позивачем виконувалось стабільно, коли він працював, а коли не працював - сплачував суму від середньомісячного доходу по регіону.

Наприкінці 2006 року, позивач дізнався, що відповідач не приходить на пошту для отримання аліментів. Надалі ані виконавча служба, ані відповідач не звертались до нього з приводу сплати аліментів.

Разом з тим, його дочка ОСОБА_6 досить довгі періоди часу проживала з його матір'ю і він завжди підтримував її матеріально та морально, витрачав кошти на її відпустку і в подальшому надав дозвіл відповідачу на вивезення дочки за кордон.

Але в травні 2013 року ОСОБА_2 дізнався про існуючу в нього заборгованість по аліментах в розмірі 36 115 грн. 55 коп. Позивач вважав, що дійшов згоди з відповідачем щодо сплати аліментів та утримував дочку добровільно, витративши на це за період з 20.07.2007 року по 15.06.2012 року 11 200 грн., які віддавав своїй матері частками.

Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що зазначена заборгованість виникла в нього штучно, а саме внаслідок бездіяльності державного виконавця, який жодних повідомлень про його заборгованість йому не направляв.

Дочка позивача вже є повнолітньою, а тому має менші потреби, ніж малолітні діти ОСОБА_2, які мають проблеми зі здоров'ям. На утриманні позивача також перебуває непрацююча дружина, а сам позивач не має постійного місця роботи.

У зв'язку з цим, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просив суд частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_6, шляхом зменшення розміру заборгованості з 36 115,55 грн. до 15 000 грн. та розстрочити цю суму заборгованості по 400 грн. щомісячно до її погашення.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 травня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Судом не враховано, що у 2006 році із заробітної плати позивача відраховувались аліменти, але стягувач ОСОБА_3 не приходила на пошту для отримання аліментів і кошти повертались до підприємства. Крім того, відповідач не повідомила державного виконавця про те, що переїхала жити до іншої країни. Державний виконавець не контролював процес стягнення аліментів та не вживав заходів щодо виконання рішення суду. Судом не надано оцінки доказам, що позивач має нову родину та двох малолітніх дітей, які мають проблеми зі здоров'ям. Не було враховано судом розписок матері позивача щодо отримання від ОСОБА_2 коштів на утримання доньки, коли дитини проживала разом бабусею.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, винесеним із дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги є безпідставними, тому просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4, які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, яка заперечувала проти апеляційної скарги та просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 лютого 2001 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. (а.с.13)

Відповідно довідки-розрахунку Дзержинського відділу ДВС Криворізького МУЮ № 196 від 29.07.2013 року (а.с.69), у зв'язку із неналежною сплатою аліментів, станом на 13.03.2013 року, позивач ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.11.2007 року по 13.03.2013 року в сумі 36 115,55 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції, керувався ст. 197 Сімейного кодексу України, та виходив із того, що позивачем не наведено істотних обставин для звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Положеннями ч.1 ст.197 СК України передбачено, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

Так, частиною 2 ст. 197 СК України визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється позивачем, він знав про існування рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 лютого 2001 року та про наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання даного рішення і обов'язку щомісячно сплачувати аліменти на користь відповідача ОСОБА_3

В обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_2 посилався на те, що стягувач ОСОБА_3 не приходила на пошту для отримання аліментів і кошти повертались до підприємства. Відповідач не повідомила державного виконавця про те, що переїхала жити до іншої країни.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Разом з тим колегія суддів вважає, що зміна місця проживання стягувача не звільняє ОСОБА_2 від обов'язку виконувати рішення суду та своєчасно сплачувати аліменти. Крім того, відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Згідно з положеннями ч.1 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

За таких обставин, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець не контролював процес стягнення аліментів та не вживав заходів щодо виконання рішення суду, оскільки боржник ОСОБА_2 не був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, а у разі не згоди з діями державного виконавця, він міг оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не доведено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла у зв'язку з існування у позивача тяжкої хвороби або інших обставин, які мають істотне значення, в розумінні ч. 2 ст.197 СК України, тому правових підстав для задоволення позову немає.

Доводи апеляційного скарги про те, що судом не було враховано розписок матері позивача (а.с.14-21) щодо отримання від ОСОБА_2 коштів на утримання доньки, коли дитини проживала разом бабусею, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, оскільки факт наявності розписок не може бути доказом витрачання коштів отриманих за ними на утримання дитини. Крім того, вказані розписки не можуть доказом належного виконання позивачем рішення суду і своєчасної сплати аліментів.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: