Справа №591/9404/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шелєхова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/520/15 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Білецького О. М. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання -

Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 лютого 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » про зобов'язання до укладання договорів про надання послуг та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Зарічного районного суду м. Суми з позовом, в якому, остаточно уточнивши вимоги ( а.с. 21-23, 66 ) просила зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » ( далі - ТОВ ) укласти з нею договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою : АДРЕСА_1 відповідно до Правил надання зазначених послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630 по формі та за змістом Типового договору, затвердженого цією постановою, з істотними умовами, визначеними у ст. 26 Закону України " Про житлово-комунальні послуги ", а також з урахуванням змін у чинному законодавстві, зокрема, до постанови КМУ №869 від 01.10.2014 р., внесених постановою КМУ від 01.10.2014 р. №532 щодо зобов"язань виконавця послуг з централізованого постачання гарячої води проводити планові періодичні повірки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку гарячої води, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, опломбування, а також формування обмінного фонду квартирних засобів обліку гарячої води; зобов'язань виконавця послуги з централізованого постачання гарячої води взяття на свій абонентський облік індивідуальних лічильників гарячої води у багатоквартирних будинках.

Крім того, просила ухвалити рішення про стягнення з ТОВ на її користь моральну шкоду в розмірі 3 000 грн., нанесену порушенням прав споживачів.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, зобов'язано ТОВ укласти з позивачем договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ТОВ, посилаючись на незаконність ухваленого рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду в частині спонукання до укладення договору скасувати, ухваливши нове про відмову в задоволенні позову.

Вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо невиконання ТОВ обов'язку підготовки та надання позивачу договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Проекти таких договорів, що були розроблені на основі типового договору, надавались позивачу в березні 2009 року та в січні 2013 року, проте нею вони підписані не були.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення позивачки, яка проти задоволення скарги заперечує, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами договору про надання послуг укладено не було, а обов'язок по вирішенню цього питання лежить саме на відповідачі. Проте з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Як вбачаться з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №484 від 22.09.2009 року та №322 від 20.05.2011 року ТОВ було визнане виконавцем послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води ( а.с. 32-33 ).

Відповідно до п. 4 Закону України « Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії » встановлено, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії ( теплопостачальна організація ).

Позивачка проживає в АДРЕСА_1 і користується послугами з теплопостачання та гарячого водопостачання, які надає відповідач.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України « Про житлово-комунальні послуги », відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У відповідності до приписів п. 1) ч. 3 ст. 20 та п. 3) ч. 2 ст. 21 вказаного Закону, виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, в свою чергу споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Частиною 3 ст. 6 ЦК України встановлено, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 630 ЦК України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком як для споживача, так і для виконавця за умови, якщо він відповідає типовому договору. Відмова зазначених осіб від укладення договору в такому разі суперечить вимогам чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що в березні 2009 року та в січні 2013 року ТОВ зверталось до ОСОБА_4 з пропозицією укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води ( а.с. 6-8, 26-29 ), однак сторони не дійшли згоди щодо умов даного договору.

Протоколу розбіжностей до запропонованої ТОВ угоди від 17.04.2009 року ( а.с. 29-30 ), відповідачем отримано не було, що встановлено ухвалою апеляційного суду Сумської області від 08 листопада 2012 року при розгляді цивільної справи №1805/5201/2012 ( а.с. 46-48 ).

Із листа ТОВ, надісланого на адресу ОСОБА_4 12 квітня 2013 року ( а.с. 9-10 ), вбачається, що ТОВ відмовило в прийнятті пропозиції укласти договір на запропонованих нею умовах, оскільки вони суперечать Типовому договору, затвердженому постановою КМУ від 21.07.2005 року №630.

Запропоновані позивачкою умови не передбачені напряму в типовому договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно вимог п. 3) ч. 1 ст. 3 та ст. 203 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є в тому числі і свобода договору. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів не відповідає вимогам закону.

Зокрема, відповідно положень ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно до ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин ( в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів ).

Разом з тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків ( ст.ст. 3, 6, 12-15, 20 ЦК України, ст.ст. 3-5 ЦПК України ) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання виконавцем або споживачем послуг права іншої сторони на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Такі ж висновки зроблено Верховним Судом України за наслідками розгляду справи №6-110 цс 12.

Статтею 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом ( судами ) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Отже, для захисту прав осіб у зобов'язаннях цивільне законодавство України передбачає низку способів захисту, однак не закріплює право суб'єктів такого зобов'язання вимагати укладення договору в судовому порядку. Останнє стосується як сфери житлово-комунальних послуг вцілому, так і згаданих вище суб»єктів ( споживач та виконавець ).

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання ТОВ укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та, у відповідності до п.п. 3) та 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_4

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, ТОВ належить компенсувати за рахунок держави 121 грн. 80 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 лютого 2015 року в частині вирішення позовних вимог про спонукання Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » до укладання з ОСОБА_4 договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води щодо житлового приміщення за адресою : АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

Компенсувати за рахунок держави Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » 121 гривню 80 копійок судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -