Провадження № 2/127/5802/15
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

21 вересня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді: Жмудя О.О., при секретарі судового засідання Шарапанівському Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В позовній заяві зазначено, що в квартирі АДРЕСА_1 із трьох кімнат, площею 61,0 кв.м., житловою - 45 кв.м. відповідно свідоцтва про право власності на житло виданого рішенням Виконкому Вінницької міської Ради народних депутатів від 24.05.1996 року № 382 набули право спільної власності на житло: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1 Договором дарування від 23.01.1997 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 23/4000 частини квартири за № 10. Квартира становить 23/1000 частини житлового будинку за АДРЕСА_1 в м. Вінниці. На підставі спадкового договору від 16.04.2012 року після смерті ОСОБА_4 право власності на ? квартири набула ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач на звернення до нього про зняття з реєстрації не реагує. В квартирі не проживає, особистих речей не зберігає. За реєстрацією відповідача в квартирі позивачі змушені платити комунальні послуги, при мінімальних матеріальних статках. На підставі вищевикладеного позивачі просять визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право користування квартирою.

Позивачі до судового засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Однак подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких зазначили, що проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Відповідач до судового засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку неодноразово, що підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивачі не заперечували проти такого порядку вирішення спору.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року (а.с. 4).

У відповідності до спадкового договору від 16 квітня 2012 року, ОСОБА_1, у разі смерті ОСОБА_4.(відчужувача) набуває право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 в місті Вінниця, яка є особистою власністю відчужувача (а.с. 5-6).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 3353824 від 20.03.2012, на квартиру, за адресою: АДРЕСА_2, власником ? частки квартири є ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до договору дарування від 23 січня 1997 року, ОСОБА_5, подарував ОСОБА_2 23/4000 ідеальних частини квартири АДРЕСА_1 в м. Вінниці, спорудженого в 1975 році (а.с.8).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.05.1996 року, квартира, за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, загальна площа квартири складає 61,0 кв.м (а.с.9).

Відповідно актів ЖЕО №12 від 15 червня та 10 липня 2015 року в вищевказаній квартирі ОСОБА_5 не проживає з 1997-1998 років за вищевказаною адресою (а.с.10-11 відповідно).

Згідно довідки МКП ЖЕО № 12 від 11.08.2015 року №7409, видана в тому, що сім'я проживає в АДРЕСА_1., що складається з 3 кімнат площа: загальна 61.20 м.кв., житлова 44.40 м.кв., власником особового рахунку квартири є ОСОБА_1, всього зареєстровано в квартирі 3 осіб: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 28.10.1976 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 28.10.1976 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 з 01.07.1993 року (а.с.12).

З паспорта серії НОМЕР_2, вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю;ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 понад шістнадцять років, а саме з 1998 року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 71, 72, 150, 157 ЖК УРСР, ст.ст. 15, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 10, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем може бути подана до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.О. Жмудь