Єдиний унікальний номер: 448/359/15-ц
Провадження № 2/448/162/15
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28.09.2015 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

судді - Стецика Я.Є.

при секретарі Тхір О.Т.

з участю позивача - ОСОБА_1

та його представника - ОСОБА_2

відповідачки - ОСОБА_3

та її представника ОСОБА_4

відповідача - приватного нотаріуса ОСОБА_5

та її представника - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5 та Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

09.04.2015р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 06.09.2014 року помер його батько ОСОБА_7, на день смерті якого залишилось спадкове майно, зокрема житловий будинок з господарськими спорудами, розташовані по вул. Озерній, 16 в с.Шегині Мостиського району Львівської області.

Стверджує, що він (позивач) як на момент смерті батька ОСОБА_7, так і на даний час, проживає та зареєстрований за вказаною адресою, саме він постійно вів там господарство та піклувався батьком.

Зазначає, що після смерті батька, а саме 17.11.2014 року звернувся в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, а 10.03.2015р. завідуючий даної контори ОСОБА_8 в усній формі повідомив його (позивача) про наявність заповіту, складеного батьком, однак не вказав в чию саме користь такий складений. В подальшому дізнався, що даний заповіт складений в інтересах його (позивача) сестри відповідачки ОСОБА_3, такий посвідчено у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5 та у присутності свідків.

Покликається на те, що був здивований тим фактом, що батько ОСОБА_7 склав заповіт не в його (позивача) користь, а «раптово та безпричинно» склав такий в користь відповідачки, оскільки батько ще за життя неодноразово зазначав, що спадкоємцем свого майна визначив саме його (позивача).

Вказує, що його батько ОСОБА_7 не був писемним та не вмів читати, а тому сам факт складання заповіту розцінює як «дивну обставину». Вважає, що складений ОСОБА_7 заповіт в користь відповідачки ОСОБА_3 не відповідає волі спадкодавця, оскільки нотаріус не встановлював та не вимагав довідки на підтвердження дієздатності спадкодавця. Крім того, нотаріус не встановлював правоздатність та дієздатність осіб, які підписували та зачитували заповіт у нотаріуса в ході його складання.

Розцінює заповіт, укладений ОСОБА_7, як такий, що є «підроблений» в користь відповідачки ОСОБА_3, а тому просить суд ухвалити рішення, яким визнати такий з недійсним. Крім того, просить стягнути з відповідачки в його користь понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.

Вимоги позивачем та його представником підтримано в судовому засіданні. Просять визнати спірний заповіт недійсним з тих підстав, що заповіт не відповідає волі спадкодавця ОСОБА_7, що була порушена процедура його складення: нотаріус не встановлював та не вимагав довідки на підтвердження дієздатності спадкодавця, не встановлював правоздатність та дієздатність осіб, які підписували та зачитували заповіт у нотаріуса в ході його складання. Також позивач в судовому засіданні пояснив, що за життя ОСОБА_7 мав намір скласти заповіт саме в його (позивача) користь, що про волю батька щодо розпорядження належним йому майном йому (позивачу) відомо з його (батька) слів; що батько не був писемним та не вмів читати, однак такий (спадкодавець ОСОБА_7В.) ніколи не хворів та не перебував на обліку у жодного лікаря.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Пояснили, що спірний заповіт відповідав внутрішній волі спадкодавця ОСОБА_7, такий укладений у встановленій законом формі та порядку. Вказали, що ініціатива укладення спірного заповіту виходила саме від спадкодавця ОСОБА_7, який добровільно, без будь-якого тиску з боку відповідачки, прийняв рішення скласти заповіт саме в її користь. Підтвердила також ті обставини, що ОСОБА_7 не мав жодних проблем зі здоровям до часу своєї смерті. Вважають доводи позивача надуманими та безпідставними.

Відповідач - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Пояснили, що спірний заповіт укладений на бажання ОСОБА_7 у відповідності до вимог та в порядку, передбаченому законодавством: Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Нотаріус ОСОБА_5 зазначила, що заповідач ОСОБА_7 діяв вільно, без примусу, усвідомлював свої дії під час складення та посвідчення оспорюваного заповіту та розумів їх значення. ОСОБА_7 був не писемним та не міг особисто причитати заповіт. У звязку з зазначеними обставинами заповіт було записано нею (нотаріусом) за допомогою технічного засобу зі слів заповідача та посвідчено в присутності двох свідків. При цьому текст заповіту ще до моменту його підписання в присутності заповідача ОСОБА_7 був зачитаний свідками уголос, а далі на прохання і за дорученням заповідача був підписаний іншою особою. Нотаріус ствердила, що свідки, в присутності яких посвідчувався заповіт, та особа, яка підписувала заповіт замість заповідача ОСОБА_7, були запрошені саме ОСОБА_7 та прийшли разом з ним. Також вказала, що на час складання заповіту поведінка спадкодавця ОСОБА_7 не давала підстав вважати, що такий страждає на будь-який психічний розлад. Навпаки, ОСОБА_7 був адекватним і мислячим, з огляду на що у неї (нотаріуса) не виникало жодних сумнівів в дієздатності заповідача. Звернули увагу на те, що сам позивач у судовому засіданні визнав ті обставини, що заповідач ОСОБА_7 був дієздатним та ніколи не хворів.

Представник відповідача Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, а подав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слідвідмовити.

Так, відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1ст. 1234 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та вчинятись у формі, встановленій законом.

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України якщо фізична особа не може підписати правочин внаслідок хвороби або фізичної вади, за її дорученням і в її присутності дозволяється підписання правочину іншою особою. Підпис цієї іншої особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов'язаний також в тексті правочину зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК). Недотримання цих вимог є підставою для визнання правочину (заповіту) недійсним.

За приписами Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004р. і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004р. за № 283/28882, чинної на час складання та посвідчення оспорюваного заповіту, якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, то за дорученням заповідача у його присутності та присутності нотаріуса заповіт може бути підписаний іншою фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено (п.16 та п.157 Інструкції).

Відповідно до ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 44 Закону України "Про нотаріат", в редакції, що діяла на момент посвідчення заповіту, під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Згідно ч.1 ст. 56 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Зміст коментованої статті передбачає три підстави для залучення свідків при посвідченні заповіту: бажання заповідача; неможливість заповідача через фізичні вади самостійно прочитати заповіт; посвідчення заповіту здійснюється посадовими, службовими особами, перерахованими у частинах 1 - 6 ст. 1252 ЦК.

Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що заповіт - це одностороння угода, в якій викладено особисте розпорядження громадянина щодо переходу на випадок його смерті права власності на належне йому майно до інших осіб.

Заповіт складається у письмової формі, із зазначенням місця та часу його складання; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою особою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз'яснено, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

За змістом п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Судом встановлено, що ОСОБА_7, який помер 06.09.2014року, ще за життя, а саме 07.10.2011року, на власний розсуд розпорядився усім своїм майном, і заповів таке, в тому числі житловий будинок, що знаходиться по вул.Озерній, 16 в с.Шегині Мостиського району Львівської області, відповідачці ОСОБА_3, склавши в її користь заповіт.

Даний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5, яка забезпечила його державну реєстрацію у Спадковому реєстрі за №1712.

Так, із копії заповіту від 07.10.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5, що наявна у матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті, заповів дочці ОСОБА_9; що цей заповіт на прохання ОСОБА_7 та з його слів записаний нотаріусом з допомогою технічного засобу, в звязку з не писемністю та на його прохання підписаний ОСОБА_10; згідно ст.1248 ЦК України заповіт посвідчено в присутності свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12; у звязку з тим, що ОСОБА_7 не писемний і не міг прочитати тексту заповіту вголос, за його дорученням, в його (ОСОБА_7В.) присутності та присутності нотаріуса текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеним ним (ОСОБА_7В.) свідками; свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зачитали цей заповіт вголос та поставили свої підписи на ньому; нотаріусом встановлено особу заповідача та перевірено його дієздатність; нотаріусом встановлено особи свідків та перевірено їх дієздатність; нотаріусом встановлено особу ОСОБА_10, який підписав заповіт, та перевірено його дієздатність;

У судовому засіданні встановлено, що процедура нотаріального посвідчення спірного правочину була виконана у точній відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат» і Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004р.. Так, при складенні заповіту нотаріус, що посвідчував такий, встановив дієздатність заповідача ОСОБА_7 та його волевиявлення щодо вчинення правочину. Нотаріус на прохання заповідача ОСОБА_7 записав заповіт з його слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У звязку з тим, що заповідач внаслідок своєї не писемності та невміння читати не міг власноручно підписати заповіт, то саме за його дорученням заповіт був підписаний іншою особою ОСОБА_10 З цього ж приводу посвідчення заповіту відбувалось при двох свідках - ОСОБА_12 та ОСОБА_11, які зачитували заповіт вголос та поставили на ньому свої підписи. Крім того, як наголосила у судовому засіданні приватний нотаріус ОСОБА_5, будь-яких ознак пригніченого або вразливого стану заповідача ОСОБА_7 при складенні і посвідченні заповіту, не зауважила. Зазначені обставини підтвердили і свідки ОСОБА_12, ОСОБА_11 та ОСОБА_10, які були присутні в нотаріальній конторі при посвідченні спірного заповіту.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України.

Своїми процесуальними правами позивач та його представник розпорядились на власний розсуд, зокрема клопотань про призначення у даній справі посмертної судово-психіатричної експертизи на предмет психічного стану померлого та щодо здатності ним усвідомлювати свої дії та керувати ними під час складення заповіту не заявлялось.

Оскільки жодна із сторін не заявляла клопотання про призначення у даній справі посмертної судово-психіатричної експертизи, а суд позбавлений можливості з власної ініціативи призначити таку експертизу, тому справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

Доводи позивача про відсутність у заповідача вільної волі на вчинене ним розпорядження в користь відповідачки ОСОБА_3 є необґрунтованими та безпідставними, нічим обєктивно не підтвердженими. Крім того, такі доводи повністю спростовуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_12, ОСОБА_11 та ОСОБА_10, з яких вбачається, що заповідач ОСОБА_7 вільно і свідомо на випадок своєї смерті розпорядився своїм майном.

Окрім того, позивачем не надано жодного належного доказу, який би свідчив, що відповідачка ОСОБА_3 наполягала на складанні ОСОБА_7 спірного заповіту.

Доводи сторони позивача про те, що нотаріус при посвідченні заповіту повинна була переконатися у дієздатності ОСОБА_7 шляхом витребування довідки підтвердження дієздатності спадкодавцясуд також розцінює як безпідставні, оскільки сам позивач в судовому засіданні ствердив, що його батько ОСОБА_7 мав задовільний стан здоровя та за життя ніякими хворобами не хворів.

Доказів того, що заповідач ОСОБА_7 зазнав нервових хвилювань або іншого душевного розладу чи розладу здоровя тощо, що могло стати причиною позбавлення можливості усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними до складення заповіту чи в момент його складання та посвідчення під час судового розгляду не здобуто.

Також стороною позивача не було доведено, що нотаріусом ОСОБА_5 були допущені порушення вимог чинного законодавства при посвідченні оспорюваного заповіту, які можуть бути підставою для визнання його недійсним. Навпаки, факт дотримання нотаріусом процедури посвідчення оспорюваного заповіту підтверджена показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_12, ОСОБА_11 та ОСОБА_10

У судовому засіданні також за клопотанням сторони позивача були допитані свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 Суд не приймає до уваги показань зазначених свідків, оскільки останні жодним чином не підтвердили того факту, що заповідач ОСОБА_7 при складанні заповіту не усвідомлював значення своїх дій чи діяв під впливом будь-якого примусу. Крім того, суд враховує також і те, що ці свідки не були присутні при складанні заповіту, а відтак не можуть знати чи була порушена процедура його складання.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач не довів суду того, що оспорюваний заповіт не відповідав волі заповідача ОСОБА_7 і що такий складений з порушенням вимог щодо його посвідчення, а тому його позовні вимоги є необґрунтованими і недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмітити, що Мостиська державна нотаріальна контора є неналежним відповідачем у даній справі, так як оспорюваний заповіт державним нотаріусом не посвідчувався, а тому в позові до неї слід відмовити ще й з цих підстав.

Оскільки даний позов залишено без задоволення, то суд не вирішує питання розподілу судових витрат в порядку ст.88 ЦПК України.

Беручи до уваги наведене, керуючись ст.ст. 3, 203, 207 ч.4, 1247, 1248, 1253, 1257 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004р. і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 03.03.2004р. за № 283/28882, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5 та Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області про визнання заповіту недійсним відмовити.

Заходи забезпечення позову у виді заборони Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області вчиняти будь-які нотаріальні дії (видавати свідоцтво про право на спадщину, тощо) щодо спадкового майна ОСОБА_7, який помер 06.09.2014р., скасувати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Мостиський районний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Я. Є. Стецик

З оригіналом згідно:

Суддя Я.Є. Стецик

Рішення набрало законної сили: «__»______________20____ р.

Суддя Я. Є. Стецик