Провадження № 22-ц/783/2554/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Кабаль І.І., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав громадянина ОСОБА_2 у відношенні дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що він був позбавлений можливості представити суду докази, які мають істотне значення для правильного вирішення даної справи, а саме документи, які підтверджують, те що він всіма можливими способами старається отримати побачення з дитиною, звертається у відповідні інстанції, відкрив рахунок для сина та кожного дня його поповнює.

Просить постановити ухвалу про скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 17 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 вищенаведеної Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та позбавляючи батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні дитини ОСОБА_6 районний суд прийшов до висновку про те, що батько малолітнього не піклується про здоров'я дитини, про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не проживає разом з сином, не відвідує його, а також не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина, тобто повністю усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього.

Проте колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу Серії 1-СГ № 050396 шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_7 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 67 від 26 березня 2009 року. (а.с. 4)

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є батьками малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки № 969 від 26.06.2013р. малолітній ОСОБА_6 проживає з матір'ю ОСОБА_5 в АДРЕСА_1. (а.с.6)

Згідно висновку органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 23.07.2013р. № 35-2984 визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Колегія вважає, що позивачка не довела винних, умисних дій відповідача щодо не виконання батьківських обов»язків.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Покликання представника позивачки щодо не правомірної поведінки відповідача ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду та те, що він був засуджений за ст..286 ч.2 та ст..187 ч.1 КК України за вироком Галицького районного судом м. Львова від 20.12.2012року до 5- ти років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України призначено іспитовий строк тривалістю 3 роки не може бути підставою позбавлення відповідача батьківських прав.

Районний суд в повному обсязі не врахував у порушення 212-214 ЦПК України не з»ясував всі обставини справи, що мають значення для справи, не звернув належної уваги на всі обставини, якими обґрунтувалися заперечення відповідач, не встановив які безспірні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов»язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов»язками не наведено в рішенні достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до відповідача крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав.

Окрім того, відповідно до ч..4,5,6 ст.19 Ск україни передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення чи поновлення батьківських прав орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв»язання спору а, суд може не погодитись з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судова колегія вважає, що висновок органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 23.07.2013р. № 35-2984, яким визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є недостаньо обґрунтованим.

Окрім того як судом встановлено, що за заявою відповідача було винесено Личаківською районною адміністрацією розпорядження від 30.10.2013року № 484 «Про встановлення днів побачень ОСОБА_2 з сином ОСОБА_6» та таке за поданням прокурора було скасовано головою районної адміністрації від 13.12.2013 №576.

Як вбачається з відповіді Львівської обласної адміністрації від 10.11.2014р.№1341/4 (а.с.56) відповідач ОСОБА_2 звернувся з заявою до Франківської районної адміністрації за місцем проживання дитини щодо способів участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, яке надійшло 16.04.2014 року таке не було розглянуте у зв»язку з надходженням ухвали Галицького районного суду від 23.05.2014 року про відкриття провадження за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач характеризується по місцю проживання позитивно, є приватним підприємцем та ним відкрито строковий банківський вклад на користь сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 до його повноліття в ПАТ «Ідея Банк» 05.09.2014року на суму 5091 грн.23 коп. та 15.04.2015року поповнено на 1000грн.

Колегія суддів з урахуванням роз'яснень, наданих судам пп. 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із застосуванням ст..164 СК України, на підставі поданих сторонами доказів та те що позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина є крайнім заходом до особи, яка є винною поведінкою не виконує батьківських обов»язків, приходить до висновку про те,що у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав слід відмовити.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Вирішуючи спір, суди зазначених роз'яснень Пленуму Верховного Суду України не врахували, у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України не з'ясували: які безспірні докази свідчать про ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, умови проживання кожного з батьків дитини, чи вживалися до нього заходи реагування за заявами позивачки в органи міліції, чи виходячи з інтересів дитини та конкретних обставин справи немає можливості попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. З'ясування цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи.

Вищенаведена правова позиція викладена також в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2009 року у справі № 6-23290св08, від 28 вересня 2011 року у справі № 6-33481св10, від 05 жовтня 2011 року у справі № 6-47846св10, від 11 лютого 2009 року у справі № 6-18352св08, від 28 вересня 2011 року у справі № 6-33481св10, яка в силу вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Приймаючи доводи апеляційної скарги та ухвалюючи нове рішення по суті заявлених позовних вимог, апеляційний суд, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши доводи скарги, прийшов до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відтак, згідно п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді І.І. Кабаль

Н.Л. Шумська