Справа № 647/3578/14-ц
№ провадження 2/647/85/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015 року Бериславський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді В.С.Миргород

за участю: секретаря А.В.Бондарчук представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2

представника Служби у справах дітей Бериславської

РДА А.В.Морєвої прокурора І.Добрянського

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Бериславської РДА, про визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Бериславської РДА, про визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 22.01.2011 року Козацькою селищною радою Бериславського району Херсонської між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. 05.06.2014 року Бериславським районним судом шлюб між сторонами було розірвано. На даний час позивач проживає окремо від відповідачки та сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_6. ОСОБА_5 постійно чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Розпорядження голови Бериславської адміністрації був встановлений графік його відвідування з дитиною, але він йому не зручний з тих підстав, що він проживає в м. Херсоні. Просить суд визначити йому наступні способи участі у вихованні дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1: систематичні побачення батька з дочкою щотижня з 16-00 години п'ятниці до 12-00 години неділі за місцем проживання без присутності ОСОБА_5; спільний відпочинок батька з дочкою в першій половині літа без присутності ОСОБА_5; спільний відпочинок батька з дочкою в першій половині канікул без присутності ОСОБА_5.

Позивач ОСОБА_4 та представник позивача, яка діє за угодою ОСОБА_1 в судовому засідання на задоволенні позову наполягали з підстав викладених у позовній заяві. Просили суд, позов задовольнити у повному обсязі

Відповідачка ОСОБА_5 та представник відповідачки, який діє на підставі довіреності ОСОБА_2, в судовому засідання позов не визнали. Суду пояснила, що перешкоди ОСОБА_4 в побаченнях та спілкуванні з дочкою відповідачка не чинить, розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації виконує. Дійсно мало місце разова відмова позивачу у спілкуванні з дитиною, яка обумовлена тим, що на час звернення позивача, дитина спала та хворіла. Нею позивачу було пояснено, що дитина спить та хворіє ї її не можна виходити на вулицю. Заперечує проти побачення доньки з позивачем без її присутності, оскільки дитина хворіє, є маленькою та потребує постійної материнської уваги. Дійсно стосунки між сторонами є складними. Також позивач влаштував конфлікт та вчинив насильство в сім»ї, у присутності доньки, що вплинуло на стан здоров»я дитини. Зазначила, що вона не заперечує проти того, щоб дитина бачилася з батьком, однак раз у її присутності за її місцем проживання. Вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Бериславської РДА А.В.Морєва в судовому засідання позов ОСОБА_4 не підтримала, вважає, що видане розпорядження Бериславською РДА, відповідає інтересам дитини та закону.

Прокурор в судовому засідання позов ОСОБА_4 не підтримав.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачки, представника третьої особи, прокурора та свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного:

Згідно ст. 10-11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та суд вирішує справу в межах заявлених вимог та підставі наданих йому доказів.

Відповідно до ст. 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду.

Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного та сімейного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судові органи, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечують захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, інтересів суспільства і держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6). Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7). 05.06.2014 року Бериславським районним судом шлюб між сторонами було розірвано та визначено місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за матір'ю ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

З пояснень сторін та доказів наявних в матеріалах справи вбачається, що відповідачка з дитиною на даний момент проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.41), відповідачка за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.42). Як пояснила у судовому засіданні відповідачка, ОСОБА_5 для дитини створені всі належні умови для проживання, що не було спростовано у судовому засіданні.

Відповідно до висновку ЛКК від 09.01.2015 року дитина ОСОБА_6, часто хворіє простудними захворюваннями, ситуаційно обумовлений невроз (а.с. 40).

Батько дитини позивач по справі ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10, 72). Має позитивну та посередню службові характеристики (а.с.12, 104).

20 січня 2015 року було складено акт обстеження житлово-побутових умов квартири відповідача, з якого вбачається, що санітарно-гігієнічні умови в квартирі відповідають нормі. Наявне сантехнічне обладнання, меблями укомплектована. (а.с. 72).

В судовому засіданні встановлено, що позивач працює та проживає в смт.Чаплинка Херсонської області, але у розумінні ч.4 ст.19 СК України не надав суду відповідно до ст.60 ЦПК України, висновку компетентного органу про шляхи вирішення спору.

З пояснень сторін, свідків у судовому засіданні, а також з наданих ними письмових доказів, встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, у результаті яких у сторін виник спір з приводу визначення порядку спілкування та приймання участі у вихованні дитини позивачем (а.с.49, 128, 67).

З пояснень у судовому засіданні свідків позивача: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 вбачається, що відповідачка перешкоджала батьку у спілкуванні з дитиною, не дотримувалась графіку. Свідок ОСОБА_7 також пояснила, що коли дві неділі дитина проживала у них, батько піклувався про дитину та у них з дитиною гарні відносини.

В судовому засіданні проглянуто відеозапис приїзду позивача до відповідачки з метою спілкування з дитиною з якого вбачається, що відповідачка відмовляє позивачу у побаченні з дитиною, оскільки дитина хворіє та її не можна виходити на вулицю(а.с.35).

З переглянутого відеозапису від 15.02.2015 року вбачається, що у батька та дитини нормальні взаємовідносини (а.с.76).

З пояснень у судовому засіданні свідків відповідачки вбачається наступне:

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що відповідачка є її донькою, яке не чинить позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною. Всі питання можливо вирішити добровільно. Але з позивачем неможливо говорити, він говорить одне, а робить інше. Рік як сторони спільно не проживають. Після розірвання шлюбу позивач веде себе неадекватно, він кричав та бив доньку у присутності дитини. 03.02.2014 року, вона провела сторони та онучку, але пізніше її зателефонувала донька повідомила, що її побив та викинув з машини позивач, дитину забрав та поїхав. Вони разом з представником органу опіки приїхали за місцем реєстрації позивача, але він дитину не повернув, просив, щоб забрали заяву, а потім він поверне дитину. Позивач самостійно забрав дитину та вони не знали де дві неділі знаходилась дитина. Дитину повернули хвору.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що позивач приїздить до відповідачки кожну неділю, починає гучно сигналити та ображати тестя та тещу. Точно у назначений час відповідачка не виходить, виходить пізніше, але не чинить йому перешкод у спілкуванні з дитиною. На поминках позивач викрав дитину та повернув пізніше.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що коли позивач приїздить до відповідачки, то гучно стукає у ворота. Якщо сторони домовилась про час побачення, а у цей час дитина спить, позивач на це не реагує у зв»язку з чим виникає конфлікт, який виходить за межі двору. На Новорічні свята позивач не приїздив до дитини.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що бачила, як у цій сім»ї все розпочиналось гарно, а потім трагічні події. помер їх син. Позивач приїздить до доньки, б»є у ворота, сигналить. Відповідачка не перешкоджає у спілкуванні з дитиною, позивач нормально спілкується з дитиною, але дитина дуже ранима. 15.02.2015 року позивач приїздив, стукав у ворота, з дитиною бачився.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що ОСОБА_5 повідомила сільську раду про те, що батько дитини забрав дитину, представники сільради неодноразово приїздили до них, потім батько привіз дитину. Дівчинка не відходила від матері, плакала та перебувала у матері на руках.

Свідок ОСОБА_15, який працює у Службі у справах дітей Бериславської РДА, суду пояснив, що у Службу у справах дітей звернулась ОСОБА_5 з заявою, що дитину вкрав батько, пояснила, що у автомобілі відбулась сварка, позивач висадив її з машини та сам з дитиною поїхав до м.Каховка. Вони телефонували позивачу, але останній відмовлявся віддати дитину. Вони поїхали у с.Тараса Шевченка Бериславського району, де проживають батьки позивача. Вийшов батько позивача, сказав, що дитини у них не має, з дитиною все нормально. Після цього вони зателефонували у Службу у справах дітей у м.Каховка. Ввечері позивач приїхав у Службу у справах дітей та повідомив, що віддасть відповідачці дитину та після розірвання шлюбу вирішать спір щодо дитини. Через сутки чи двоє позивач повернув дитину. Щодо заяви позивача до Служби у сприянні йому у побаченні з дитиною, у зв»язку з перешкодою відповідачки у зазначеному, то повідомляє, що Служба у с правах дітей разом з кримінальною міліцією виїхали до відповідачки. Дитина проживає у нормальних умовах. Відповідачка зазначила, що не перешкоджає батьку у спілкуванні з дитиною, але останній не враховує вік та стан здоров»я дитини.

Свідок ОСОБА_16, який працює у Бериславському РВ УМВС України в Херсонській області суду пояснив, що від позивача надійшла заява що мати загрожує життю дитині. При виїзді за місцем проживання відповідачки та дитини встановили, що дитина жива та здорова, мати дитини не заперечує проти спілкування дитини з батьком. ОСОБА_5 всі характеризують позитивно, ніяких протиправних дій, щодо дитина вона не вчиняє.

Так, за змістом до ст.ст.141, 150 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Зазначеному обов'язку батьків відповідає відповідне право дитини, закріплене в ст.ст.8,19 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно ч. 1 ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його приживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи.

Положеннями ст.ст.7, 155 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст.153 СК України, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право безперешкодне спілкуватися з нею, якщо таке право не обмежено законом або судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34 , 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства»від 26 квітня 2001 року.Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У відповідності до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Отже, із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Згідно висновку Служби у справах дітей Бериславської районної державної адміністрації від 15.08 2014 року, який носить рекомендаційний характер, вбачається, що враховуючи малолітній вік дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено спосіб участі у вихованні та праві спілкування ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_6 один вихідний день на тиждень з 15-00 до 19-00 години за адресою проживання батька та обов»язковою присутності матері дитини. (а.с. 20).

З урахуванням встановлених судом обставин, враховуючи висновок Служби у справах дітей Бериславської районної державної адміністрації, а також варіанти можливого спілкування з дитиною батька запропоновані сторонами, виходячи з балансу інтересів дитини та її батьків, суд вважає за необхідне встановити наступний порядок участі батька ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні своєї доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1: щонеділі з 10:00 год до 18:00 год в присутності матері, вказані побачення проводити в громадських місцях та за місцем проживання дитини.

Щодо позовних вимог про можливість спілкування з донькою за місцем проживання позивача без присутності матері, спільного відпочинку батька з донькою в першій половині літа без присутності матері ОСОБА_5, спільного відпочинку батька з донькою в першій половині канікул без присутності матері ОСОБА_5, слід відмовити у цій частині заявлених позовних вимог. При цьому суд враховує, що дитина є малолітня та бере до уваги той факт, що на даний час позивач працює та проживає у смт. Чаплинка Херсонської області та не надав суду висновок Служби у справах дітей та акт обстеження житлово-побутових умов місця проживання позивача.

Із врахуванням віку малолітньої дитини іі статі та стану здоров»я, враховуючи характеристики сторін, виходячи з балансу інтересів дитини та її батька, суд дійшов висновку, що встановлення такого способу участі батька у вихованні дитини на даному етапі буде максимально відповідати інтересам ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У разі зміни обставин, пов'язаних із віком дитини, при наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог ст. 158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дитини або згідно ст. 159 СК України знову звернутись до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини.

На підставі вимог Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 7, 141, 155, 157,158, 159 СК України, Закону України «Про охорону дитинства»,

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 209, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визначити такий спосіб участі ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1: один вихідний день на тиждень з 15:00 до 19:00 години в присутності матері.

Вказані побачення проводити в громадських місцях та за місцем проживання дитини.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за їх необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з часу проголошення його вступної та резолютивної частин, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, встановлених ст..294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала не знайде підстав для поновлення строку про що постановляється ухвала.

Суддя В. С. Миргород