АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 686/4433/14-ц
Провадження № 22-ц/792/37/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Талалай О.І.

суддів: П'єнти І.В., Корніюк А.П.

з участю секретаря Сацюк Г.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину будівельних матеріалів.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначила, що з 1989 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_4 Рішенням сесії Копистинської сільської ради від 29 квітня 1992 року відповідачу була виділена земельна ділянка під індивідуальне будівництво площею 0,25 га. З того часу разом за спільні кошти будували житловий будинок по АДРЕСА_1. 24 березня 1999 року зареєстрували шлюб. Рішенням сесії Копистинської сільської ради № 55 від 28 жовтня 2004 року житловий будинок прийнятий в експлуатацію. Рішенням суду від 05 грудня 2013 року шлюб розірваний. ОСОБА_4 ухиляється від реєстрації права власності на нерухоме майно. Вважає, що побудований будинок є спільною сумісною власністю подружжя і вона відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 ЦК України, ст.ст. 69, 70 СК України, ст. 22 КпШС України має право на ? частину будівельних матеріалів, використаних для будівництва будинку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06 жовтня 2014 року у позові відмовлено.

ОСОБА_3, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги те, що у період з 1993 по 1997 рік будівельні матеріали, які були використані під час будівництва будинку, отримувались нею за місцем роботи у ВАТ «Хмельницький постійно-діючий Будівельний поїзд №12» в рахунок заробітної плати. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить виключити з мотивувальної частини рішення абзаци, в яких встановлені факти:

1) щодо того, що з грудня 1990 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, мали спільний сімейний бюджет, своєю працею та коштами будували будинок по АДРЕСА_1

2) щодо спростування довідки Копистинської сільської ради № 996 від 25.09.2013 року про те, що ОСОБА_4 постійно проживає з 1999 року по АДРЕСА_1 без реєстрації;

3) щодо того, що правовідносини між сторонами виникли з 1991 року і фактично будівництво будинку тривало до 2004 року;

4) за час спільного проживання сторонами, за спільні кошти та спільною працею, та перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 24.03.1999 року до 05.12.2003 року збудовано житловий будинок;

5) щодо невірно обраного способу захисту свого права стороною позивача.

У засіданні апеляційного суду представники сторін апеляційні скарги своїх довірителів підтримали. Позивач і відповідач не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, апеляційна скарга ОСОБА_4 - задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторони з 24 березня 1999 року по 05 грудня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. З 09 листопада 1978 року по 12 листопада 1997 року відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою - ОСОБА_5 Рішенням сесії Копистинської сільської ради № 2-а від 29 квітня 1992 року ОСОБА_4 була виділена земельна ділянка під індивідуальне будівництво площею 0,25 га. Рішенням виконавчого комітету Копистинської сільської ради № 44 від 25 серпня 1993 року відповідачу наданий дозвіл на будівництво житлового будинку. На виділеній земельній ділянці по АДРЕСА_1 до 2004 року був побудований житловий будинок і рішенням сесії Копистинської сільської ради № 55 від 28 жовтня 2004 року він прийнятий в експлуатацію. Право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку не зареєстроване.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи у позові, суд виходив з того, що діючим на час будівництва житлового будинку законодавством не було передбачено виникнення права спільної сумісної власності на майно чоловіка і жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Дія ЦК України і СК України не поширюється на правовідносини сторін, які виникли до набрання ними чинності.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України і Прикінцевих положень Сімейного кодексу України ці Кодекси набрали чинності з 01 січня 2004 року.

Частиною 1 ст. 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Зі змісту ст. 22 КпШС України вбачається, що подружжя мають рівні права лише на майно, нажите ними під час шлюбу. Нормами цього Кодексу не передбачалося виникнення права спільної сумісної власності на майно чоловіка і жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Визначений ст. 331 ЦК України спосіб виникнення права власності не був передбачений ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час будівництва житлового будинку, майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги позивача немає.

Разом з тим, відмовляючи у позові з вищенаведених підстав, у мотивувальній частині рішення суд безпідставно зазначив встановлені обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, щодо того, що з грудня 1990 року позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, мали спільний сімейний бюджет, своєю працею та коштами будували будинок по АДРЕСА_1, правовідносини між сторонами виникли з 1991 року. За час спільного проживання сторони за спільні кошти та спільною працею, та перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 24 березня 1999 року до 05 грудня 2013 року збудовано житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід задовольнити частково і виключити з мотивувальної частини рішення суду абзаци 19, 33 і 45, в яких зазначено про встановлення таких обставин.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про необхідність виключення з мотивувальної частини рішення встановлених обставин щодо спростування довідки Копистинської сільської ради № 996 від 25.09.2013 року про те, що ОСОБА_4 постійно проживає з 1999 року по АДРЕСА_1 без реєстрації і щодо невірно обраного способу захисту свого права стороною позивача не ґрунтуються на законі.

Оцінка довідки Копистинської сільської ради як доказу у справі надана судом відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

Зазначення у рішенні суду про невірно обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права узгоджується з підставою відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06 жовтня 2014 року такі абзаци:

дев'ятнадцятий, в якому зазначено: «Судом достовірно установлено, що з грудня 1990 року позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, мали спільний сімейний бюджет, своєю працею та коштами будували будинок по АДРЕСА_1, що підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів»;

тридцять третій, в якому зазначено: «Судом достовірно установлено, що правовідносини між сторонами виникли з 1991 року і фактично будівництво будинку тривало до 2004 року»;

сорок п'ятий, в якому зазначено: «За час спільного проживання сторонами за спільні кошти та спільною працею, та перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 24 березня 1999 року до 05 грудня 2013 року збудовано житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1».

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: (підпис) Судді: (підписи)

Вірно:

Головуючий:

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції: Салоїд Н.М. Провадження: № 22-ц/792/37/15

Доповідач: Талалай О.І. Категорія: 5