Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/139/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Кореняк В. К.
Категорія - Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
Доповідач Сукач Т. О.
УХВАЛА

Іменем України

04.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Сукач Т.О.

суддів - Кривохижі В.І.

Бубличенко В.П.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Бест-Маркетинг», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення вартості безпідставно набутого майна, процентів за користування грошовими коштами, заборгованості за надані комунальні послуги, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 23 жовтня 2014 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 23 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного підприємства «Бест-Маркетинг», ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення вартості безпідставно набутого майна, процентів за користування грошовими коштами, заборгованості за надані комунальні послуги, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги у повному обсязі. Посилається на те, що нею надано достатньо доказів на підтвердження позовних вимог, яким суд дав неправильну оцінку, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_6, які підтримували доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргуОСОБА_4, та його представника, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та доводи апеляційної скарги у встановлених статтю 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно договору купівлі-продажу від 10.02.1999 року, укладеного між ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_3 і ОСОБА_11, останні набули право власності по ? частині кожна на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10,т.1). Квартира придбана ОСОБА_3 в період шлюбу з ОСОБА_4 03.03.2000 року шлюб між вказаними особами було розірвано.

10.06.2013 року дочка сторін ОСОБА_11 за нотаріально посвідченим договором дарування подарувала належну їй ? частину спірної квартири матері - позивачці ОСОБА_3 (а.с.11-12, т.1).

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 23.10.2013 року в порядку поділ спільної сумісної та спільної часткової власності припинено право власності ОСОБА_4 на ? частину спірної квартири з присудженням на його користь грошової компенсації в сумі 51 996,25 грн. За ОСОБА_3 визнано право власності на ? частину вказаної квартири. Таким чином, з дня набрання рішенням суду законної сили - 04.11.2013 року позивачка є єдиним власником спірної квартири (а.с.7-9,т.1).

Судом також з'ясовано, що з лютого 2012 року за вказаною адресою було зареєстроване і знаходилося ПП «Бест-Маркетинг», засновником і директором якого є ОСОБА_4 Позивачкою не спростовано доводи відповідача про те, що реєстрацію і розміщення ПП «Бест-Маркетинг» проведено за погодженням з нею. ОСОБА_3 в цей же час також використовувала приміщення квартири для розміщення в ній свого рекламного агентства «Золоті сторінки України», про що свідчить щорічний телефонний довідник «Ділова Кіровоградщина» 2012/2013, відповідальною за випуск якого була позивачка, і який додано до матеріалів цивільної справи.

ОСОБА_3 не надала доказів того, що у встановленому законом порядку нею оспорювалося перебування ПП «Бест-Маркетинг» у зазначеній квартирі. Не надано позивачкою і доказів укладення з відповідачем окремого договору (оренди, найму) про умови користування приміщенням квартири, в тому числі і з питань сплати комунальних послуг. Після набрання законної сили рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 23.10.2013 року, ПП «Бест-Маркетинг» звільнило квартиру позивачки, уклавши 09.12.2013 року договір оренди кімнат АДРЕСА_1 (а.с.119).

Згідно положень ч.1ст.22 КпШС України, що був чинним на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічні положення містить і ч. 1 ст. 60 та ст.63 СК України, ст.ст. 368, 369 ЦК України, що набрали чинності з 01.01.2004 року.

Отже, установивши, що спірна квартира була придбана під час перебування ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, відповідач був співвласником цієї квартири з 1999 року, а тому мав рівне з позивачкою право на володіння, користування і розпорядження нею, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що знаходження у спірній квартирі з лютого 2012 року приватного підприємства відповідача, при відсутності збудь-яких заперечень проти цього з боку відповідачки, не може вважатись порушенням її прав.

Також обґрунтованим є висновок суду про те, що ненадання позивачкою доказів укладення договорів між співвласниками квартири та ПП «Бест-Маркетинг» щодо плати за користування приміщенням квартири і комунальні послуги, є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення грошових коштів за користування квартирою, процентів за користування такими грошовими коштами, а також заборгованості за комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги позивачки та надані нею квитанції по оплаті комунальних послуг за адресою : АДРЕСА_1 за квітень - листопад 2014 року висновків суду не спростовують та не ґрунтуються на законі чи договорі, укладеному між сторонами у встановленому законом порядку. Положення ст.1212 ЦК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

Встановлено, що як на підставу для задоволення позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, позивачка посилалася на ст.ст.1166,1167 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина у заподіянні шкоди.

За загальним правилом деліктна (позадоговірна) відповідальність настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди позивачка вказувала на те, що відповідачі фактично користувались квартирою, а 13.12.2013 року ОСОБА_4 і ОСОБА_12 були виявлені працівниками міліції у спірній квартирі у робочому одязі.

Проте, позивачкою не надано доказів, що з достовірністю підтверджують, у якому стані перебувала квартира до початку проведення демонтажних та підготовчих будівельних робіт, коли такі роботи розпочалися і хто їх виконував, які саме роботи були проведені і їх обсяг. Матеріали кримінального провадження, що досліджувалися судом, і показання свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 не дали можливості з'ясувати вказані обставини. Суд критично оцінив висновок судової будівельно-технічної експертизи від 26.09.2014 року, оскільки він ґрунтується на даних, які не були належно встановлені в судовому засіданні. Крім того, висновок експерта не є доказом вини відповідачів у заподіянні матеріальної шкоди.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч.1,4 ст.60 ЦПК України).

На порушення наведених норм матеріального і процесуального права, позивачкою не надано належних та допустимих доказів (ст.ст.58,59 ЦПК України) на підтвердження вини відповідачів у заподіянні матеріальної і моральної шкоди, не доведено, в чому полягає протиправна поведінка ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якими діями (бездіяльністю) відповідачів завдано шкоди її майну, наявність причинного зв'язку між їх протиправною поведінкою і шкодою. Тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні цих вимог ОСОБА_3

Ураховуючи наведене,колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам, ухвалене з додержанням вимог закону і по суті правильне.

Згідно ст.308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313,314,315 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 23 жовтня 2014року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді