Справа № 304/1936/14-ц
Провадження № 2/304/86/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

при секретарі - Готра І.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Сікора Р.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Перечинському районі Закарпатської області про визнання права на пільгову пенсію,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить: 1) визнати за ним, ОСОБА_1, право на пенсію за віком на пільгових умовах тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства призначення, після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; 2) визнати недійсним рішення комісії при Управлінні Пенсійного фонду України в Перечинському районі Закарпатської області №15 від 03.11.2014 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах.; 3) зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Перечинському районі Закарпатської області призначити йому, ОСОБА_1, пенсію за віком на пільгових умовах. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 01 квітня 1974 року він почав працювати в колгоспі «Комсомолець» (правонаступником якого являється КГСП «Бистрик»), а з 01 серпня 1976 року, тобто при досягнення вісімнадцяти років, йому було видано трудову книжку колгоспника за НОМЕР_1. У даному колгоспі, а потім у КГСП «Бистрик», згідно записами в трудовій книжці, він пропрацював на посаді тракториста-машиніста до 10 квітня 2000 року. З травня 1977 року по серпень 1979 року він проходив службу в лавах збройних сил. Таким чином, згідно трудової книжки колгоспника, він працював трактористом-машиністом, який безпосередньо зайнятий у виробництві сільсько-господарської продукції в колгоспі «Комсомолець», правонаступником якого є КГСП «Бистрик», з серпня 1976 року по травень 1977 року та з 23 серпня 1979 року по 10 квітня 2000 року, тобто більше 22 роки. У зв»язку з цим, він подав заяву до управління Пенсійного фонду України в Перечинському районі Закарпатської області про призначення йому пільгової пенсії за віком як трактористу- машиністу. До даної заяви він додав всі необхідні документи, які підтверджують фактичний стаж роботи на посаді тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспі, у тому числі трудову книжку, трудову книжку колгоспника, довідку про заробітну плату та довідку про підтвердження пільгового стажу. 16 серпня 2014 року Управлінням Пенсійного фонду в Перечинському районі Закарпатської області було проведено перевірку достовірності довідок про підтвердження трудового стажу та заробітну плату і 18 серпня 2014 року складено акт за результатами даної перевірки, при цьому даним актом підтверджено достовірність наданих ним документів. Більше того перевіркою було встановлено, що в наданих довідках, виданих СтзОВ «Бистрик» (правонаступником КГСП «Бистрик») занижена сума заробітної плати та занижено кількість фактично вироблених днів за певні періоди. Більше жодних розбіжностей або відомостей, які б давали підстави сумніватися у наявності в нього необхідного пільгового трудового стажу на посаді тракториста-машиніста, даною перевіркою не виявлено. Однак, через більше ніж два місяці після проведеної перевірки він отримав листа за №2363/03 від 04 листопада 2014 року, яким йому було повідомлено, що рішенням комісії при управлінні ПФУ у Перечинському районі Закарпатської області №15 від 03 листопада 2014 року йому було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах. В листі містилося посилання на якусь іншу перевірку, згідно якої взяті до уваги якісь відомості «відомості, наявні в копіях протоколів засідання правління колгоспу», де він зазначений не як тракторист-машиніст, а інший спеціаліст. Вважає, що такі дії Управління ПФУ суперечать вимогам Закону, оскільки ним було надано трудову книжку, а тому підстав для проведення такої перевірки в Управління ПФУ не було.

До початку розгляду справи, начальник управління Пенсійного фонду України в Перечинському районі подав письмове заперечення на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, оскільки на підставі поданих позивачем документів та за результатами зустрічної перевірки сільсько-господарського товариства з обмеженою відповідальністю «Бистрик» та архівного відділу Перечинської РДА, відповідно до ст.64 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» проведеною управлінням ПФУ в Перечинському районі Закарпатської області, спеціальний стаж тракториста-машиніста позивача становить менше 20 років, оскільки при обчисленні спеціального стажу взято до уваги відомості виявлені зустрічною перевіркою та які наявні в копіях протоколів засідання правління колгоспу «Комсомолець» та КГСП «Бистрик», де за різні роки позивач ОСОБА_1 зазначений не як тракторист-машиніст, а саме як: у 1990 році - бригадир будівельної бригади, у 1992 році - завідувач гаражем, у 1993 році - завідувач машинно-тракторним двором, у 1994 році - механіком по МТФ, у 1995 році - завідувачем гаражу та в.о. головного механіка, у 1997 році -інженером по МТФ.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник управління Пенсійного фонду України в Перечинському районі Сікора Р.З. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні таких відмовити, посилаючись на обставини викладені у поданих письмових запереченнях.

Суд, заслухавши учасників судового процессу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював у колгоспі «Комсомолець» з серпня 1976 року по травень 1977 року, а потім з 1979 року по 19 лютого 1986 року на посаді тракториста, після чого з 19 лютого 1986 року по 1989 рік працював уже на посаді помічника бригадира, а потім з 1990 року по 10 квітня 2000 рік знову на посаді тракториста, про що свідчить трудова книжка колгоспника НОМЕР_1, власником якої являється ОСОБА_1, оригінал якої оглянуто судом у судовому засіданні, а копію приєднано до матеріалів даної справи.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються трудові пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до п. «В» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Згідно п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. N 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом № 58 від 29.07.93 р., трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі-підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637…; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення). За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам…; 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи…; 6) клопотання (направлення) про достроковий вихід на пенсію (для призначення пенсії відповідно до статті 49 Закону України "Про зайнятість населення"); 7) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем проживання на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Разом з цим, згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази,які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позивач, згідно записів у трудовій книжці колгоспника пропрацював на посаді тракториста менше 20 років, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Перечинському районі Закарпатської області про визнання права на пільгову пенсію, у частині щодо визнання за ним права на пенсію за віком на пільгових умовах тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства призначення, після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі, слід відмовити.

Тому, керуючись ст.ст.19,46 Конституції України, ст.ст.1,2,13,100 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст.ст.10,11,57-61,212-215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Перечинському районі Закарпатської області про визнання права на пільгову пенсію у частині щодо визнання за ОСОБА_1 право на пенсію за віком на пільгових умовах тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства призначення, після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Шешеня М. О.