Категорія 27Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Марчук В.С.

Суддів: Сопрун В.В., Шемета Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2015 року ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося в суд з даним позовом. Вимоги мотивовані тим, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 18.03.2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року, укаденим між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 Так, відповідно до кредитного договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») надало ОСОБА_2 кредит в сумі 39 000, 00 доларів США зі строком повернення до 18.07.2016 року.

19.07.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № СR-В00/144/2006, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 його боргових зобов'язань за кредитним договором № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року в повному обсязі таких зобов'язань.

Проте зобов'язання по кредитному договору не виконуються, порушуються строки його виконання, загальна сума заборгованості станом на 08.06.2015 року, згідно збільшених позовних вимог, становить 2 696 095, 62 гривень та складається з :

25 320,08 дол. США - залишку заборгованості за кредитом, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 08.06.2015 року становить 532 374,93 грн.;

2 255,82 дол. США - заборгованості за нарахованими та сплаченими відсотками, , що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 08.06.2015 року становить 47 430,42 грн.;

2 116 290,27 грн. - пені.

Вказана заборгованість стала підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач, посилаючись, зокрема, на ст.ст.526 та 554 ЦК України, просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь вказану заборгованість та в рівних долях судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від

24.09.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по кредитному договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006року в розмірі 22 477 доларів США 68 центів, що станом на 08.06.2015 року еквівалентно 472 611,20 грн., та пеню в розмірі 236 305,60 грн. В задоволені решти позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання судових витрат. При ухваленні рішення суд врахував строк позовної давності, щодо вимог до позичальника та наявність рішення Вінницького міського суду від 20.02.2015 року про припинення правовідносин за договором поруки щодо вимог, заявлених до поручителя.

Представник відповідача оскаржив зазначене рішення суду, як таке, що не повністю відповідає фактичним обставинам справи і нормам процесуального права, що призвело до прийняття невірного по суті рішення в частині задоволених позовних вимог. Просить скасувати дане рішення в цій частині та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю, виходячи з неправильного обрахування строку позовної давності.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення суду, вказані правові вимоги, на думку колегії суддів, були дотримані в повному обсязі.

Як видно з апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення вимог до ОСОБА_2 В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Відповідно до норми ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного та норми ч.1 ст.303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє рішення суду першої інстанції лише в частині вимог до ОСОБА_2

В ході розгляду справи встановлено, що19.07.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № CNL-B00/144/2006, згідно якого банк зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит в сумі 39 000, 00 доларів США строком користування до 18.07.2016 року, з фіксованою процентною ставкою 14, 00 % річних, цільове призначення: споживчі цілі. ОСОБА_2, в свою чергу, зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, визначені в цьому кредитному договору (а.с. 4-10, 142-146).

19.07.2006 року на виконання умов вище зазначеного кредитного договору ОСОБА_2 було видано кредит в сумі 39 000, 00 доларів США, що підтверджується кредитною заявкою від 19.07.2006 року та випискою по рахунку ОСОБА_2 (а.с. 24, 147-164).

В свою чергу, 19.07.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № СR-В00/144/2006, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 його боргових зобов'язань за кредитним договором № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року в повному обсязі таких зобов'язань (а.с. 11).

11.03.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» (яке є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна») та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року, згідно якого викладено п. 3 частини № 1 кредитного договору в новій редакції, зокрема, було змінено проценту ставку та її вид. На період з моменту підписання цього додаткового договору до 19.03.2009 року застосовується процентна ставка визначена умовами кредитного договору. На період з 19.03.2009 року до 19.10.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом застосовується ставка в розмірі 8, 45 % річних. На період з 19.10.2009 року до повного виконання зобов'язань за кредитним договором застосовується ставка 15, 20 % річних. Також сторонами було доповнено кредитний договір Графіком платежів (Додаток № 1 до цього Додаткового договору), (а.с. 142-146).

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по кредитному договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006року в розмірі 22 477 доларів США 68 центів, що станом на 08.06.2015 року еквівалентно 472 611,20 грн., та пеню в розмірі 236 305,60 грн., суд виходив з наступного.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку позичальника та розрахунку заборгованості (а.с.137, 147-164), ОСОБА_2 припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та сплати процентів за його користування з 19.09.2010 року, здійснивши останній платіж 27.08.2010 року.

Згідно графіку погашення заборгованості, черговий платіж у відповідному розмірі, враховуючи наявну прострочку по сплаті кредиту, мав бути здійснений до 19.09.2010 року (включно). В свою чергу, банк звернувся до суду з позовом 19.09.2014 року (а.с. 40). Відповідач не вчиняв дій, які б свідчили про визнання ним боргу, що слугувало б підставою для застосування положень ч. 1 ст. 264 ЦК України - переривання перебігу позовної давності. Отже, оскільки позивач звернувся до суду із позовною заявою 19.09.2014 року, а строк позовної давності становить три роки, то позовні вимоги до 19.09.2011 року є такими, що заявлені після спливу строку позовної давності. Клопотання про поновлення строку позовної давності позивачем не заявлялось.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідачів, став підставою для відмови в частині вимог про стягнення заборгованості по кредитному договору з відповідача ОСОБА_2 за період з 19.09.2010 року по 19.09.2011 року відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Щодо заборгованість по відсотках, то суд виходив з того, що дана заборгованість не підлягає стягненню також у зв'язку із спливом строку позовної давності .

Зменшуючи розмір неустойки до розміру 236 305, 60 гривень, що дорівнює 1/2 частині суми заборгованості по кредиту, суд прийняв до уваги п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Зазначені обставини відповідають дослідженим наявним у справі доказам, застосованим судом правовим нормам та не спростовуються апелянтом.

Твердження апелянта, що суд не взяв до уваги досудову вимогу № 15150 від 20.06.2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ім`я ОСОБА_2 про погашення заборгованюсті за кредитним договором та не правильно застосував строки і наслідки спливу позовної давності три роки після вручення досудової вимоги, безпідставні, не ґрунтуються на діючих правових нормах та умовах договору, з огляду на наступне.

На а/с 22-23 дійсно є зазначена досудова вимога та повідомлення про вручення її ОСОБА_2 22.06.2011 року.

Як видно з п. 2 кредитного договору № CNL-B00/144/2006 від 19.07.2006 року, дата остаточного повернення кредиту - 18.07.2016 року; у п.1.5.1. Договору вказано, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (а/с 4).

Відповідно до графіка повернення кредиту на а/с 140, кредит мав повертатися щомісячними платежами до 18.07.2016 року.

Виходячи з правової позиції Верховного Суду України у справі №6-160цс14, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики , що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Таким чином, апеляційна скарга не спростовує рішення суду першої інстанції, тому її необхідно відхилити, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, необхідно залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 307,308, 313-315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - відхилити .

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення і з цього ж моменту може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: