АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_1, зацікавлені особи: ОСОБА_2, Обслуговуюючий кооператив «Житлово-Будівельний кооператив» «Індикатор-3», Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про встановлення юридичного факту належності квартири на праві приватної власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2015 року заяву ОСОБА_1, зацікавлені особи: ОСОБА_2, ОК «Житлово-Будівельний кооператив» «Індикатор-3», Реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві про встановлення юридичного факту належності квартири на праві приватної власності залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування даної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції прийшов до висновків, що між сторонами існує спір про право, а тому зазначені вимоги вирішують в позовному провадженні.

Проте колегія суддів не може повною мірою погодитись з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 3 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суд України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку.В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.

Як вбачається зі змісту заявлених вимог, заявник просив суд встановити факт належності йому квартири АДРЕСА_1 на праві приватної власності, в порядку окремого провадження, посилаючись на те, що документ, який підтверджує належність йому на праві власності вказаної квартири було втрачено, в зв'язку з чим він, будучи власником вказаної квартири, фактично не може розпоряджатись своїм майном.

Зазначаючи в оскаржуваній ухвалі про наявність між сторонами спору про право суд першої інстанції зазначив, що в разі його відсутності не було б заяви саме з такими вимогами.

Проте, такий висновок суду є передчасним, оскільки при звернені із заявою суд мав встановити коло заінтересованих осіб, встановити якими доказами володіє заявник та заінтересовані особи, зібрати докази за власної ініціативи на виконання ч.2 ст. 235 ЦПК України, в разі необхідності викликати сторони для уточнення їх вимог та заперечень, якими доказами володіють та які відносини мають із заявником. Також, суд першої інстанції не зазначив між ким існує спір про право.

Зазначених дій суд першої інстанції не провів що призвело до передчасного висновку, щодо існування спору про право.

Крім того, ч.4 ст.256 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції постановив ухвалу про залишення позову без розгляду, не відкриваючи провадження у справі, що є порушенням вимог ЦПК України.

З огляду на викладене оскаржена ухвала є передчасною, постановленою з порушенням норм процесуального права, підлягає до скасування, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2015 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді