Справа № 161/2851/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р.М.
Провадження № 22-ц/773/330/15 Категорія: 30 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_6.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Луцького підприємства електротранспорту, приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 квітня 2013 року в м. Луцьку на проспекті Соборності сталася дорожньо-транспортна пригода за участю тролейбуса ЗІУ 682 Т за номером 178, що належить Луцькому підприємству електротранспорту, під керуванням ОСОБА_5 та автомобілем VOLKSVAGEN Т5, р.н. НОМЕР_1 під керуванням позивача, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

У зв'язку з цим позивач просив стягнути на його користь із відповідача Луцького підприємства електротранспорту майнову шкоду в розмірі 2866,50 грн. та судові витрати.

Згодом ОСОБА_3 подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути на його користь з ПрАТ «Страхова група «ТАС» 2866,50 грн. та судові витрати.

В ході судового розгляду даної справи позивач змінив позовні вимоги та просив стягнути на його користь із Луцького підприємства електротранспорту та ПрАТ «Страхова група «ТАС» 4914,65 грн. майнової шкоди та понесені ним судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 4914,65 грн. майнової шкоди, 1107грн. за проведення експертизи, 2504 грн. витрат за надання правової допомоги та 229,40 грн. судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач ПрАТ «Страхова група «ТАС» подало апеляційну скаргу, в якій, посилається на порушення судом вимог законодавства, неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову виключно до Луцького підприємства електротранспорту, а щодо страхової організації - відмовити.

В ході апеляційного розгляду даної справи представник позивача та представник відповідача Луцького підприємства електротранспорту просили відхилити апеляційну скаргу в зв'язку з безпідставністю викладених у ній доводів, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди, завданої, зокрема, джерелом підвищеної небезпеки, передбачені у статтях 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України.

Згідно із ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, згідно з ч.1 цієї статті, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «VOLKSVAGEN Т5», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.83).

23.04.2013 року о 13.40 год. ОСОБА_5, керуючи тролейбусом НОМЕР_2, порушив п. 2.3 (б, в) Правил дорожнього руху, внаслідок чого струмоприймач (башмак) впав на дах припаркованого автомобіля марки VOLKSVAGEN Т5, р.н. НОМЕР_1, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справах, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.06.2013 року визнано винним у скоєнні зазначеної ДТП ОСОБА_5, який перебував у трудових відносинах з Луцьким підприємством електротранспорту та порушив вимоги п.2.3.(б,в) Правил дорожнього руху, за що судом був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с. 5).

Як вбачається із висновку комісійної автотоварознавчої експертизи №7731 від 12.09 2014р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «VOLKSVAGEN Т5,», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження під час ДТП станом на момент проведення експертизи становить 4914,65 грн., а тому саме таку суму позивач просив стягнути з відповідачів.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

На підставі ч.1 ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним трудових (службових) обов'язків.

Як передбачено ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність Луцького підприємства електротранспорту була застрахована у ПАТ «Страхова група ТАС» за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №А0316936 від 27.12.2012 року.

Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та страховим полісом умовою здійснення страхового відшкодування передбачено настання страхового випадку - події, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована .

Відповідно до ст. 988 ЦК України та умов п. 20.4. договору Страхування страховик зобов'язаний: ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За умовами укладеного між сторонами договору на Луцьке підприємство електротранспорту, як на страхувальника покладено такі обов'язки, а саме: при настанні події, що в подальшому може бути кваліфікована як страховий випадок, виконати умови п.21 договору; забезпечити відповідні умови використання транспортного засобу з дотриманням Правил дорожнього руху.

Пунктом 23.1.7., 23.1.8. договору страхування встановлено, що у цілях отримання страхового відшкодування, страхувальник зобов'язаний надати перелік документів, які включають в себе подорожній лист згідно яким здійснювалась експлуатація застрахованого транспортного засобу під час ДТП та талон про проходження технічного огляду.

Щодо надання відповідних документів у страхової організації жодних претензій до страхувальника не виникало.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ПрАТ «Страхова Група «ТАС» листом від 25 липня 2013 року за вих. № 8336 повідомило позивача про відсутність підстав вважати даний випадок, що стався з належним позивачу транспортним засобом, страховим випадком, покликаючись на умови п.15.3.4 Договору (а.с. 8).

Таким чином, відповідач фактично відмовив у здійсненні страхової виплати з огляду на порушення страхувальником умов договору страхування.

Згідно з п.15.3.4 Договору страхування до страхових випадків не відносяться і виплата страхового відшкодування не здійснюється за випадком настання збитків страхувальника або третьої особи внаслідок експлуатації застрахованого транспортного засобу, технічний стан якого не відповідає вимогам Правил дорожнього руху, або експлуатації застрахованого транспортного засобу в аварійному стані.

Однак, судом першої інстанції встановлено, що тролейбус НОМЕР_2 перед виїздом був належний чином перевірений і виїхав на маршрут у технічно справному стані, що було зафіксовано у відповідному журналі (а.с.35).

З постанови суду про притягнення до відповідальності ОСОБА_5 вбачається, що водієм тролейбуса порушено п.2.3 (б, в) Правил дорожнього руху, а саме, що він для забезпечення дорожнього руху перед виїздом не перевірив технічний стан тролейбуса, комплектність, кріплення, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого струмоприймач (башмак) впав на дах припаркованого автомобіля.

З наданого суду акта, складеного технічною комісією ЛПЕ 23 квітня 2013 року, у зв'язку з даним ДТП, видно, що тролейбус, яким управляв ОСОБА_5, перебував у технічно справному стані.

Судом апеляційної інстанції досліджено також матеріали адміністративної справи № 161/8164/13 щодо ОСОБА_5, де з його пояснень слідує, що викид правого струмоприймача стався внаслідок того, що при об'їзді припаркованих справа автомобілів не врахував дорожньої обстановки та не вибрав безпечної швидкості. Його пояснення підтверджені письмовими поясненнями ОСОБА_3 та фототаблицями і схемою пригоди.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження доводів ПрАТ «Страхова група «ТАС» про експлуатацію водієм застрахованого транспортного засобу з таким технічним станом, що не відповідає вимогам Правил дорожнього руху, або експлуатації його в аварійному стані, страховою організацією не надано та судом не встановлено.

Крім того, у разі виявлення вказаних порушень ПДР, водій підлягав би відповідальності за ст.121 КУпАП, якою встановлено покарання за керування транспортним засобом, що має технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил його експлуатація забороняється, а не за ст.124 КУпАП, за якою був притягнутий ОСОБА_5

І оскільки відповідачем не надано суду будь-яких інших доказів, які вказували б на те, що до даного транспортного засобу не здійснювалась перевірка його технічного стану під час керуванням водієм на лінії, та що технічний стан тролейбуса не відповідав нормам, то суд першої інстанції обгрунтовано констатував, що вимоги позивача відносно Луцького підприємства електротранспорту є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, належним чином перевірив доводи кожної зі сторін, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України дав належну правову оцінку встановленим обставинам та наявним у справі доказам і ухвалив законне рішення.

За таких обставин справи рішення суду першої інстанції слід залишити без змін та відхилити апеляційну скаргу відповідача.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2014 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді