Справа № 431/1072/15-ц
Провадження № 6/431/48/15р.
У Х В А Л А

07 липня 2015 року Старобільський районний суд Луганської області

В складі: головуючого - судді Ткач О.В.,

при секретарі: Кустовій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції про обмеження права виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України, суд-

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції звернувся до суду з поданням, в якому посилається на те, що на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист № 2/431/758 від 19.05.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 28 165,40 грн.

Посилаючись на те, що боржник працює, але станом на 06.07.2015 року, незважаючи на дії держвиконавця, бухгалтерією підприємства «Аштарак» не було здійснено перерахунку відрахувань із заробітної плати боржника, є підстави вважати про можливість виїзду ОСОБА_1 за кордон, держвиконавець просить обмежити право виїзду боржника за межі України.

Держвиконавець до суду не зявився, що не перешкоджає розгляду судом клопотання згідно до вимог ст. 377-1 ч. 1 ,2 ЦПК України.

Суд, перевіривши доводи держвиконавця, викладені в поданні, дослідивши матеріали, надані до подання та підтверджуючі наявність невиконаних грошових зобовязань боржника ОСОБА_1, вважає подання не обґрунтованим за слідуючими обставинами:

За ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконані судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає клопотання без виклику чи повідомлення сторін.

За ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

За ст. 6 ч. 1 п. 2,5 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» можуть бути застосовані обмеження, якщо:

-діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобовязання-до виконання зобовязання, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачені законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України (п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону);

- боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобовязань (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону).

Відпровідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції, та у першому протоколі до неї, кожен вільний залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено будь-яких обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської небезпеки, для підтримки публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі, або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 12 Міжнародного пакту про громадські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути обєктом будь-яких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які не є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа має право на вільний самостійний виїзд за межі України по досягненню 16 років.

На підставі вищевикладеного, вбачається, що держвиконавець, в поданні повинний вказати й доказати наявність підстав вважати про ухилення боржника від виконання судових рішень. Верховний суд України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження виїзду за межі України від 01.02.2013 року під ухиленням розуміє такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому не виконанні обовязків.

За наданими матеріалами до подання, не доведено ухилення боржника ОСОБА_1 від ухилення від виконання рішення суду, тому в задоволенні клопотання слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. 217, ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, ч. 1 п. 3,5 Закону України « Про порядок виїзду з України і вїзду в України громадян України», суд-

У Х В А Л И В :

Відмовити державному виконавцю ВДВС Старобільського РУЮ в обмеженні ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України за необґрунтованістю.

Ухвалу може бути оскаржено протягом 5 днів з дня її винесення до апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд.

Суддя: Ткач О.В.