Провадження № 22-ц/773/425/15 Категорія: 2 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т.В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів -Веремчук Л.М., Овсієнка А.А.

при секретарі Черняк О.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивачів ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину будинковолодіння за набувальною давністю, за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2015 року в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх представник ОСОБА_2, кожен окремо, подали апеляційну скаргу, в якій вважають оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим через порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просили його скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, визнати право власності за набувальною давністю на 21/100 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1, зареєстрованої на праві власності за відповідачем ОСОБА_3, по 21/300 частині, за кожним зокрема.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач та її представник, кожен окремо, апеляційну скаргу із наведених у ній мотивів підтримали, тоді як відповідач та його представник, кожен окремо, просили її відхилити, з огляду на безпідставність наведених у ній доводів.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вищенаведеним вимогам процесуального закону.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 9 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмеження у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 складається із двох окремих ізольованих квартир: чотири частини 21/100, 29/300, 29/300, 29/300 відносяться до квартири № 1, ? частини до квартири № 2.

ОСОБА_3 є власником 21/100 частини будинковолодіння (договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 23 січня 2004 року за Р. № 114); ОСОБА_1 власником 29/300 (ухвала суду від 31 березня 2000 року); ОСОБА_5 29/300 (свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Другою Луцькою державною нотаріальною конторою 28 серпня 2014 року за Р. № 1-274); ОСОБА_6 29/300 (свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Другою Луцькою державною нотаріальною конторою 28 серпня 2014 року за Р. № 2-10418). Власником ? частини будинковолодіння є ОСОБА_8 (договір купівлі-продажу, посвідчений Першою Луцькою держнотконторою 07 жовтня 1977 року за Р. № 2-10418).

В обґрунтування вищевказаного позову позивачі покликалися на те, що частиною спірного будинковолодіння останні заволоділи добросовісно до набуття відповідачем права власності та продовжують нею користуватись добросовісно, відкрито та безперешкодно протягом десяти років, водночас не заперечували тієї обставини, що їм відомо про належність її на праві власності відповідачу ОСОБА_3

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті осбтавини, на які вона покладається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Проте, всупереч вищенаведеним вимогам процесуального закону, стороною позивача об'єктивно не доведено тих обставин, на які вони покликаються як на підставу заявлених вимог.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні і ніколи не вибувало з його володіння.

Наведені положення закону суд, ухвалюючи рішення, врахував в повному обсязі та правильно взяв до уваги, що спірна частина будинковолодіння належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, про що відомо позивачам, і який набував право власності на неї на законних підставах та продовжує володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном та приймати участь в утриманні належної йому частини спірного будинку, здійснюючи оплату житлово-комунальних послуг.

Окрім того, із наявних у матеріалах справи судових рішень вбачається, що між сторонами тривалий час існують суперечки з приводу вищевказаної частини житлового будинку, яка є предметом даного спору.

Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, які були предметом дослідження судом першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді