РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2015 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі :

головуючого судді Саландяк О.Я.

секретаря Буга Р.М.,

за участі позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради Вінницької області про визначення часток у спільній сумісній власності, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Жмеринської міської ради про визначення часток у спільній сумісній власності квартирі, мотивуючи його тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.08.1993 р. за нею ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_2, який помер 21.07.2014 р., зареєстровано на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належну йому частку квартири, яку вона прийняла шляхом подачі письмової заяви до Жмеринської міської державної нотаріальної контори. Їх діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовились від спадщини після смерті батька, подавши до нотконтори відповідні заяви. При зверненні до нотаріальної контори про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2 вона отримала відмову через те, що частка померлого ОСОБА_2 у спільній сумісній власності квартирі по вул. Будівельників, 5/135 м. Жмеринка не визначена. За життя спадкодавця вони не встановлювали часток у спільній сумісній власності квартирі, а в даний час це зробити неможливо в звязку із смертю ОСОБА_2 Невизначеність часток у спірній квартирі позбавляє позивачку права належним чином нею розпоряджатись та оформити свої спадкові права. Просить визначити, що частки її та її померлого чоловіка ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 становить 1/2.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала за викладених в позовній заяві обставин, позовні вимоги уточнила, просить визначити, що частка її та частка померлого ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 становить по 1/2 кожного. Додатково пояснила, що померлий ОСОБА_2 її чоловік, із яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі до дня смерті та який помер 21.07.2014 року в м.Жмеринка. На час його смерті в квартирі проживала позивачка та її дочка ОСОБА_4. Син ОСОБА_3 проживав за іншою адресою. Діти звернулись в нотаріальну контору із заявою про відмову від прийняття спадщини, а позивачці відмовили в оформленні документів, оскільки частка чоловіка не визначена. Домовленості про розмір часток із чоловіком не було та позивачка не може переоформити на себе спадщину. Просила позов задовольнити, питання судових витрат вирішити по закону.

Представник відповідача, будучи належним чином та завчасно повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с. 24) в судове засідання не зявилась, через канцелярію суду надала заяву, у якій при вирішенні спору покладається на розсуд суду, справу просить розглянути у її відсутність. (а.с. 18, 19)

Суд, заслухавши пояснення позивачки, оглянувши позовну заяву, заяву представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 21.11.1965 р. зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на «Янішевська». (а.с. 4)

Із свідоцтва про право власності на житло від 11.08.1993 року, виданого згідно рішення виконкому Жмеринської міської ради від 11.08.1993 року №877, зареєстрованого Жмеринським відділом Вінницького обласного обєднаного БТІ 12.08.1993 року за №5760, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_4, без визначення часток кожного із співвласників (а.с.6).

21.07.2014 р. ОСОБА_2 помер. (а.с. 5)

Нотаріус Жмеринської міської державної нотаріальної контори, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.07.2015 року №733/02-31 відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, належної її чоловіку ОСОБА_2, який помер 21.07.2014 р., у звязку з відсутністю у правовстановлюючих документах відомостей про належність спірного нерухомого майна спадкодавцеві, тобто не визначена частка у спільній сумісній власності на квартиру. (а.с. 12).

З довідки № 76 від 23.03.2015 року КП «ВООБТІ» вбачається, що згідно інвентаризаційної справи № 7603 на квартиру №135 по вул. Будівельників, б. 5 в м. Жмеринка Вінницької області КП «ВООБТІ» 12.08.1993 р. було зареєстровано право спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого виконкомом Жмеринської міської ради 11.08.1993 р. згідно рішення від 11.08.1993 р. № 877. Станом на 18.03.2015 р. квартира в цілому складається з: коридору 135-1, коридору 135-2, ванної 135-3, туалету 135-4, кухні 135-5 кімнати 135-6, кімнати 135-7, балкону, частини підвалу під сарай площею 2,0 кв.м. Загальна площа квартири становить 51,1 кв.м, в тому числі житлова площа 29,0 кв.м. Станом на 18.03.2015 р. самочинно збудованих та переобладнаних приміщень не виявлено (а.с. 11), що також відображено і в технічному паспорті на дану квартиру (а.с.9-10).

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 22.07.2015 р. за № 410019003 після смерті ОСОБА_2 заповіти та спадкові договори не укладались. (а.с. 8)

Згідно копії спадкової справи № 245/2014 відкритої після смерті 21.07.2014 р. ОСОБА_2 спадщину після його смерті прийняла його дружина позивачка ОСОБА_1 шляхом подачі письмової заяви до Жмеринської міської державної нотаріальної контори у визначений ст. 1270 ЦК України строк. Діти спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у строк визначений ст. 1270 ЦК України подали до Жмеринської міської державної нотаріальної контори письмові заяви про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_2 на користь дружини померлого позивачки ОСОБА_1В.(а.с. 26-31)

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Отже, вказана вище квартира АДРЕСА_5 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який помер 21.07.2014 р.

Домовленості між співвласниками щодо поділу майна не існує. Вимоги про поділ майна до суду не заявлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 3.4. інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до розясень, що містяться у п. 17 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ наведених в постанові № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сім'ї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК, статті 1 Закону України від 7 квітня 2011 року № 3206-VI "Про засади запобігання і протидії корупції"; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду"); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року № 742-IV "Про особисте селянське господарство"). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Тобто визначення часток, про що заявлено стороною спору, що розглядається можливе лише при заявленні та вирішенні вимоги про поділ майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності, а частка померлого субєкта права спільної сумісної власності визначається при відкритті після нього спадщини.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, в даному випадку позивачкою вимога про поділ майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності не заявлялась, що свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у вказаній частині.

Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову частково, лише в частині визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судові витрати у вигляді документально підтвердженого судового збору (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 355, 370 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 158 ч.2 , 174 ч.4, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визначити, що частка ОСОБА_2, який помер 21.07.2014 р., у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_6 становить 1/2.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути із Жмеринської міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що не були присутні при його постановленні - у цей же строк з часу отримання копії рішення.

Суддя /підпис/

Копія вірна.

Суддя

Секретар