У х в а л а

4 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Охрімчук Л.І., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Степове», третя особа - Держземагентства у Софіївському районі Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 червня 2015 року й ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанови Верховного Суду України від 25 червня 2011 року, 12 грудня 2012 року та ухвалу Верховного Суду України від 8 липня 2009 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, керувався тим, що оскільки договір оренди від 3 травня 2012 року є дійсним, строк його дії не закінчився, доказів порушення умов договору, які відповідно до пункту 12.4 договору оренди землі, могли б стати підставою для розірвання договору судом, позивачем не надано, систематичну невиплату орендної плати відповідачем не доведено, оскільки була лише затримка виплати орендної плати за відповідні періоди, за що відповідно до умов договору передбачена матеріальна відповідальність, а тому не має підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки.

В ухвалі Верховного Суду України від 8 липня 2009 року, постановлені за наслідками касаційного розгляду справи, задовольняючи позов про розірвання договору оренди земельної ділянки, суд виходив із того, що відповідач два роки постіль сплачував орендну плату не в повному обсязі, що є систематичним невиконанням умов договору оренди.

У постанові Верховного Суду України від 25 червня 2011 року суд виходив із того, оскільки відповідач систематично не виконував обов'язків, передбачених статтями 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, не сплачував орендної плати за 2008-2009 роки в установлений договором строк, а виплатив указану плату лише після звернення позивача до суду.

У постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року суд не погодився з висновками судів, що положення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, які регулюють спірні правовідносини не вимагають систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.

Отже, у справі, про перегляд якої подано заяву, та у справах, на рішення в яких посилається заявник в обґрунтування своєї заяви про перегляд судового рішення, наявні різні фактичні обставини, що не вказує на неоднакове застосування судом касаційної інстанції пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також не свідчать про невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Степове», третя особа - Держземагентства у Софіївському районі Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди землі до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді В.М. Сімоненко
Л.І. Охрімчук
Я.М. Романюк