Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/3977/14-ц Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 43 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

Суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення, зняття з реєстраційного обліку

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з названим позовом. В обґрунтування позову зазначала, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно вона є власником квартири АДРЕСА_1, яку вона придбала на прилюдних торгах. Вважаючи, що відповідачі на даний час самоправно займають належну їй на праві власності квартиру, чим порушують її права на вільне володіння, користування та розпорядження власним майном, уточнивши позовні вимоги просила визнати їх такими, що втратили право користування квартирою №115 по вул. Крошенській, 44 в м. Житомирі та виселити їх із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення, а також зобов»язати Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області зняти їх з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08 липня 2015 року позов задоволено частково. Виселено із квартири АДРЕСА_2 Ю.Л., ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 без надання іншого житлового приміщення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 липня 2015 року визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою №115 по вул. Крошенській, 44 в м. Житомирі. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в дольовому порядку 324,80 грн. судового збору, тобто по 81,20 грн. з кожного із відповідачів відповідно до задоволеної частини позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволення вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що суд безпідставно обґрунтовував своє рішення довідкою ВЖРЕП від 22.04.2015 року №255, яка підтверджує лише факт реєстрації відповідачів у спірній квартирі, а не обставини їх проживання чи не проживання. Вказує, що він та інші члени родини більше трьох років проживають за іншою адресою. Вважає, що позивач, як на правову підставу виселення, безпідставно послався на ч.3 ст.116 ЦК України, оскільки він вселився та зареєструвався у спірній квартирі у 2007 році зі згоди попереднього власника.

Розглянувши справу в межах вимог, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_1 28 лютого 2014 року на прилюдних торгах, що були проведені ПП „ОСОБА_6Ш., придбала квартиру №115, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Крошенська,44, яка належала боржнику ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу ОСОБА_8 від 05.09.2006 року та зареєстрована в КП „Житомирське обласне МБТІ/а.с.8/. Результати прилюдних торгів є дійсними, що підтверджується судовими рішеннями /а.с.71-73/.

Згідно свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за №927, а також ОСОБА_8 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18586271 від 04.03.2014 року ОСОБА_1 є власником зазначеної квартири.

Довідкою ВЖРЕП №4 від 22.04.2015 року № 255 підтверджується, що у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані відповідачі ОСОБА_5,1950р.н., ОСОБА_4,1951р.н., ОСОБА_3,1971р.н., та ОСОБА_2, 1974р.н. /а.с.99/.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сімї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сімї на користування цією квартирою.

При цьому суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та обґрунтовано керувався розясненнями, викладеними в п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 7 лютого 2014 року №5.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позовна вимога про виселення у звязку з тим, що відбулася зміна власника спірної квартири позивачем не заявлялась, а задоволення вимог судом про виселення на підставі ч.3 ст.116 ЖК України є помилковим, оскільки самоправного зайняття спірного житлового приміщення не відбулося, спростовується наступним.

Відповідно до абз.4 п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 7 лютого 2014 року №5 ухвалюючи рішення, суд згідно з ч.1 ст.214 ЦПК України має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на посилалися особи, які беруть участь у справі. У звязку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні предявленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обгрунтування) та зміст позовних вимог (ст.119 ЦПК).

У даній справі суд першої інстанції встановив, що спірна квартира належала попередньому власнику на підставі договору купівлі-продажу, відповідачі вселились у цю квартиру не самоправно, а тому, ухвалюючи рішення, суд обґрунтовано не застосував до спірних правовідносин ч.3 ст. 116 ЖК України, на яку, серед інших правових підстав, посилався позивач у своїй позовній заяві, а вирішив справу відповідно до змісту позовних вимог.

Доводи в апеляційній скарзі, з посиланням на додану до неї довідку Вересівської сільської ради від 20.07.2015 року, про те, що відповідачі з 2012 року проживають без реєстрації в с. Вереси Житомирського району, а тому прав позивача не порушували, перешкод не чинили, є безпідставними з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що 14.03.2014 року ОСОБА_1 надсилала відповідачам заяву рекомендованою поштою з вимогою про виселення на адресу: АДРЕСА_4 , яка відповідачами була отримана.

Рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення підтверджується, що відповідачі викликались до суду як першої так і апеляційної інстанції за адресою: АДРЕСА_4 та отримували за цією адресою поштову кореспонденцію.

Наведене підтверджує проживання відповідачів у спірній квартирі.

Окрім того сам факт реєстрації у спірній квартирі відповідачів свідчить про їх намір таким чином утримувати за собою спірне житло та чинити перешкоди законному власнику житла у його володінні, користуванні, розпорядженні.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді