Справа № 2-8/11 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/168/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В.,Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 27 березня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом, з врахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про звернення стягнення на предмети іпотеки в рахунок погашення заборгованості у розмірі 126 559,06 доларів США за кредитним договором: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51,6 кв.м, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_6, та квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 67,8 кв.м, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаних предметів іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_2 договорів купівлі-продажу з іншою особою- покупцем з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 127 600 доларів США зі сплатою 11,04 % річних строком до 15 вересня 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 і ОСОБА_6 17 вересня 2007 року був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_1. Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 126 559,06 доларів США, в рахунок якої позивач просив звернути стягнення на предмети іпотеки та виселити осіб, які зареєстровані і проживають у спірних квартирах.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27 березня 2013 року позов в частині виселення осіб та зняття їх з реєстрації у квартирах, які є предметом іпотеки, залишено без розгляду.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 27 березня 2013 року позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 17 вересня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Журомською М.В., а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 51,6 кв. м та належить на праві приватної власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 23 грудня 1997 року, та квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 67,8 кв.м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаних предметів іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи; а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що на час укладення договору іпотеки була учасником релігійної організації, пастори якої ОСОБА_8 та ОСОБА_9, користуючись цілковитою її довірою, шляхом обману примусили її укласти договір іпотеки. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що за фактом злочинної діяльності цієї релігійної організації порушена і розглядається кримінальна справа про обвинувачення пасторів церкви за ч.4 ст.190 КК України. Постановою суду від 20 серпня 2012 року вона (апелянт) визнана потерпілою, що не врахував суд першої інстанції. Зазначає, що при укладенні договору іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» було відомо, що даний договір укладається шляхом обману.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.ст. 10, 59-61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст.3, ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що згідно із кредитним договором №LVH9GA00000131 від 17 вересня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, банк надав позичальнику кредит в сумі 116 000 доларів США та 11 600 доларів США на оплату страхових платежів зі строком погашення кредиту до 15 вересня 2017 року. Встановлено плату за користування кредитом у розмірі 0,92 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом; винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 0,20 % від суми наданого кредиту на місяць в період сплати, винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. Сторони договору погодили графік погашення кредиту.

Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 17 вересня 2007 року укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки. За умовами цього договору в іпотеку передано квартири: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6, і АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_2 Сторони погодили ціну договору іпотеки (п.33.3 договору). Загальна сума такої становить 732 250 грн. (вартість квартири АДРЕСА_1 353 500 грн., вартість квартири АДРЕСА_2 - 378 500 грн.). ОСОБА_2 і ОСОБА_6 проживають у переданих ними в іпотеку квартирах. Відомості про наявність у них іншого житла відсутні.

Пунктом 16.7.1. договору іпотеки визначено, що банк набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Згідно з п.4.1 кредитного договору за порушення будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п.2.2.2,2.2.3 договору банк має право нарахувати, а позичальник повинен сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу.

На підставі п.2.3.7 кредитного договору банк має право достроково стягнути заборгованість за кредитом шляхом звернення стягнення на заставлене майно при настанні умов, передбачених п.2.3.3, зокрема, порушення позичальником зобов'язань, передбачених договором. Вказаний пункт договору відповідає вимогам ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Встановлено, що позичальник не виконувала своїх зобов'язань щодо повернення одержаних кредитних коштів. Позов заявлено про стягнення заборгованості в розмірі 126 559,06 доларів США. Складовими частинами заборгованості є: 106 987,98 доларів США - заборгованість за кредитом, 13 789,11 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2 320 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 3 461,94 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; що стверджується наданим розрахунком (т.1 а.с.110). На час ухвалення рішення апеляційним судом офіційний курс долара США до національної валюти становить 21,73 грн. за один долар США. Відтак, заборгованість за кредитним договором в розмірі 126 509,06 доларів США є еквівалентною 2 750 128,30 грн. (126 559,06х21,73).

17 листопада 2008 року позивач звернувся до позичальника з вимогою у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги здійснити повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та нарахованих штрафних санкцій у зв'язку із заборгованістю по кредиту. Банк попередив, що ініціюватиме питання про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку неповернення кредиту (1 а.с.111).

Позичальник на цю вимогу не відреагувала. Кошти на повернення кредиту банку не внесені. 23 січня 2009 року банк звернувся з цим позовом до суду.

Відповідно до ст.ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст.ст. 553,554,555,629,526 зазначеного Кодексу за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність. Зобов'язання має виконуватись належним чином. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

У ст. 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання і/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним і зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті» (далі - «Про мораторій…»). Згідно з п. 1 не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений цим Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій…» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки, та провадять конкретні виконавчі дії; заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій…» не підлягає виконанню.

Закон України «Про мораторій…» не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-57цс15 (постанова від 27 травня 2015 року).

Відтак, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є підставною і підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність позовної вимоги щодо звернення стягнення спірні квартири, які передані в іпотеку для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором і у зв'язку з невиконанням обов'язку з повернення кредитних коштів, та наявності заборгованості. З такими висновками суду належить погодитися.

Разом з цим суд не виконав в повній мірі вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку» та не зазначив у рішенні всі відомості, які передбачені зазначеною вище нормою.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками.

У рішенні додатково належить вказати складові заборгованості, її розрахунок у національній валюті та початкову ціну предметів іпотеки. Апеляційний суд не має повноважень на доповнення рішення. Відтак, оскаржене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Розмір судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України належить визначити пропорційно до задоволених вимог. З кожного із відповідачів підлягають стягненню судові витрати в розмірі 576,67 грн.

На час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 27 березня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості в розмірі 126 559,06 (сто двадцять шість тисяч п'ятсот п'ятдесят дев'ять доларів 6 центів США), що еквівалентно 2 750 128,30 грн. ( два мільйони сімсот п'ятдесят тисяч сто двадцять вісім грн. 30 коп.) та складається з: 106 987,98 доларів США - заборгованість за кредитом, 13 789,11 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2 320 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 3 461,94 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; за кредитним договором №LVH9GA00000131 від 17 вересня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, - звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51,6 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_6 (ідентифікайний номер в Державному реєстрі фізичних осіб - НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на підставі свідоцтва НОМЕР_4 про право власності на квартиру, виданого 23 грудня 1997 року виконавчим комітетом Львівської міської ради, зареєстрованого в ЛОДК БТ1 та ЕО за №26064, свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П'ятою Львівською державною нотаріальною конторою 3 вересня 2007 року, зареєстрованого в ОКП ЛОР «БТ1 та ЕО» 5 вересня 2007 року за №18790052; відповідно до договору іпотеки квартири від 17 вересня 2007 року; та квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 67,8 кв.м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (ідентифікайний номер в Державному реєстрі фізичних осіб - НОМЕР_2, АДРЕСА_2) на підставі договору дарування квартири, посвідченого Шостою Львівською держаною нотаріальною конторою 29 серпня 2005 року (№2-1772 у реєстрі), зареєстрованого в ОКП ЛОР «БТ1 та ЕО» 5 вересня 2005 року за №104933638; шляхом продажу вказаних предметів іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк»(49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладенням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» вcix повноважень, необхідних для здійснення продажу, зпочатковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на час реалізації предмета іпотеки (квартири АДРЕСА_1, але не меншою ніж 353 500 (триста п'ятдесят три тисячі п'ятсот) грн.; з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» вcix повноважень, необхідних для здійснення продажу, зпочатковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на час реалізації предмета іпотеки (квартири АДРЕСА_2), але не меншою ніж 378 750 (триста сімдесят вісім тисяч сімсот п'ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікайний номер в Державному реєстрі фізичних осіб - НОМЕР_3, АДРЕСА_3), ОСОБА_2 (ідентифікайний номер в Державному реєстрі фізичних осіб - НОМЕР_2, АДРЕСА_2), ОСОБА_6 (ідентифікайний номер в Державному реєстрі фізичних осіб - НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в користь ПАБ КБ «ПриватБанк» (49094, м.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судові витрати у розмірі 576,67 грн. (п'ятсот сімдесят шість грн. 67 коп.) з кожної.

На час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Судове рішення набрало законної сили 11.09.2015 року

Суддя Т.І. Приколота

Дата оформлення 14.09.2015 року

Помічник судді М.Б. Борачок