07.04.2015 Справа № 363/1369/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Бариш А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Вишгородської районної державної адміністрації, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського РУЮ в Київській області, про визнання батьківства та стягнення аліментів,

встановив:

позивачка в березні 2014 року звернулася до суду з позовом про визнання батьківства ОСОБА_2 щодо її малолітньої дочки ОСОБА_3 та стягнення аліментів, посилаючись на те, що в червні 2012 року вона познайомилася з відповідачем з яким разом працювала. Не зважаючи на те, що відповідач одружений та має дитину з того часу в них склалися близькі стосунки, в результаті яких вона завагітніла. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила від відповідача дитину. Оскільки останній заперечував своє батьківство та не визнавав, що дитина походить від нього запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень проведений відповідно до ст. 135 СК України зі слів матері.

Оскільки відповідач не визнає, що він є біологічним батьком дитини та участі в її утриманні не приймає, уточнивши позовні вимоги, просить в судовому порядку визнати його батьківство щодо малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання дитини присудити від доходів відповідача виплату коштів у твердій грошовій сумі в розмірі 8 000 грн. щомісячно, оскільки, виходячи з розрахунків позивачки, кошти саме в такому розмірі забезпечать повноцінний розвиток дитини; 4 000 грн. щомісячно на утримання позивачки до досягнення дитини трьохрічного віку та стягнути з відповідача судові витрати понесені за проведення судово-медичної генетично ідентифікаційної експертизи та на оплату правової допомоги адвоката.

В судовому засіданні позивачка та її представник просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Позивачка зазначила, що з червня по грудень 2012 року мала з відповідачем близькі стосунки, вони багато часу проводили разом. Зустрічі проходили в неї вдома. вони разом проводили дозвілля, відвідували кафе, ресторани, він допоміг зробити ремонт в її квартирі, купували разом різноманітні речі. Вона знала, що відповідач одружений однак, він обіцяв залишити дружину та створити сім'ю з нею. Коли вона повідомила його про вагітність відповідач свого батьківства щодо дитини не визнав.

Відповідач та його представники проти позову заперечили.

Відповідач своє батьківство не визнав та ствердив, що статевих стосунків з позивачкою не мав. Спілкувався з нею тільки з приводу робочих питань, лише одного разу допоміг позивачці привезти до неї додому будівельні матеріали. Позивачка пропонувала йому близькі відносини, однак він відмовився, оскільки має дружину та доньку.

Представник Служби у справах дітей Вишгородської районної державної адміністрації подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського РУЮ в Київській області, будучи повідомленим про розгляд справи, до суду не прибув.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3.

Згідно даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 матір'ю дитини є позивачка - ОСОБА_3.

Відомості про батька дитини внесені зі слів матері на підставі ст. 135 СК України.

Актовий запис №189 від 05 липня 2013 року зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного тану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області.

Згідно довідки форми №3 від 28 березня 2014 року малолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю в АДРЕСА_1.

Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Як пояснила в суді свідок ОСОБА_4 - близька подруга позивачки, на протязі близько шести місяців влітку та восени 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали близькі стосунки як чоловік і жінка, систематично зустрічалися за місцем проживання позивачки, разом проводили дозвілля, спільно купували речі, їздили відпочивати до Львова. Іноді відповідач залишався у позивачки на ніч. Зі слів позивачки їй відомо, що вона мала з відповідачем інтимні стосунки. Після того як відповідач дізнався про вагітність ОСОБА_1 їх спілкування припинилося.

Крім того факт кровного споріднення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтверджується висновком експерта №350 від 27 червня 2014 року, яким встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менше ніж 99,99%, тобто індивідуум з таким генотипом може зустрічатися в середньому в п'яти випадках на 10 000 000 000 000 000 000 випадково вибраних індивідуумів. Таким чином, згідно Hummel K at all «Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart, 1971., біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено.

Висновки експертизи є категоричними та сумнівів у суду не викликають.

Докази подані стороною відповідача на заперечення позову його обставин не спростовують.

Доводи відповідача про те, що він має дружину та доньку, з якими неодноразово виїжджав за кордон на відпочинок обставин позову не спростовують.

Показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - сусідів відповідача, зводилися до того, що останнім не відомі обставини особистого життя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яких разом вони ніколи не бачили.

Однак, враховуючи ступінь обізнаності свідків та глибину їхнього з відповідачем спілкування, їм не могли бути відомі обставини особистого життя відповідача, а тому їх показання не спростовують твердження позову.

З огляду на встановлені судом обставини не можна погодитися, що відповідач надав суду належні, допустимі й достатні докази того, що він не може бути батьком дитини.

Відтак, виходячи з досліджених судом доказів, суд вважає батьківство ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку.

Відповідно до ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав, за місцем зберігання відповідного актового запису.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються до виплати одному з подружжя у частці від заробітку другого з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Будь-які дані стосовно наявності нерегулярних або мінливих доходів відповідача, а також інших обставин, які б стали підставою визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, суду не представлено.

За таких обставин позов у частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, що має становити 8 000 грн. задоволенню не підлягає.

Як пояснив в суді відповідач він працює лікарем стоматологом, середньомісячний дохід якого складає близько 2000 грн., а тому сплачувати аліменти в розмірі 8 000 грн., як про це просить позивачка змоги не має.

Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд згідно ст. 182 СК України виходить зі змісту висунутих позовних вимог, встановлених по справі обставин та матеріального стану сторін, з яких позивачка потребує матеріальної допомоги відповідача, коли той має на утриманні ще одну неповнолітню дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином суд вважає необхідним визначити розмір аліментів у частці від доходу відповідача згідно ст. 183 СК України в розмірі 1/4 частини і тим самим позов в цій частині задовольнити частково.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч. 6 ст. 84 СК України право на утримання дружина з якою проживає дитина має і в разі розірвання шлюбу.

Як вбачається зі змісту вказаної статті право на стягнення аліментів на своє утримання має дружина, тобто жінка, що перебуває або перебувала у зареєстрованому шлюбі з чоловіком.

Як вбачається із матеріалів справи сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду та витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Понесені позивачкою витрати в сумі 4 000 грн. пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, згідно ст. 84 ЦПК України підтверджуються документально.

Зокрема, договором №28-03/14від 28 березня 2014 року про надання правової допомоги, додатком №1 до цього договору, актом виконаних робіт №1 та квитанцією до прибуткового касового ордера від 28 березня 2014 року.

Вказані документи відповідають вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Сума понесених позивачкою витрат (4 000 грн.) з огляду на витрачений час участі представника в суді, ознайомлення з матеріалами справи, вчинення процесуальних дій пов'язаних з підготовкою до судового розгляду, не перевищує граничного розміру компенсації з розрахунку 40% від мінімальної заробітної плати 2014-2015 роках (1218 грн.) за годину участі особи в наданні правової допомоги (ст. 1 згаданого Закону).

Що стосується доводів сторони відповідача про невідповідність наданої квитанції до прибуткового касового ордера типовій формі №КО-1 додатку №2 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 29 квітня 2009 року №252, то істотних невідповідностей у цьому документі, які б не дозволили підтвердити саме факт понесення таких витрат позивачкою, судом не встановлено.

Сам факт понесення позивачкою витрат на правову допомогу підтверджується документально згідно ст.ст. 84 та 88 ЦПК України і сумнівів у суду не викликає.

При цьому питання дотримання правил оприбуткування відповідним суб'єктом, що здійснює ведення касових операції, для визначення правильності розміру судових витрат понесених стороною згідно ст. 88 ЦПК України судом не вирішується.

Крім того згідно рахунку-фактури №549/10/2014 від 10 жовтня 2014 року та квитанції до прибуткового касового ордера №796 від 10 жовтня 2014 року за проведення судово-медичної генетично ідентифікаційної експертизи позивачкою сплачено 3 158 грн. 40 коп.

Таким чином згідно ст.ст. 84, 86 та 88 ЦПК України з відповідача слід стигнути на користь позивачки понесені й документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного і керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позов задовольнити частково.

Визнати батьківство ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, щодо малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути щомісячно на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 березня 2014 року до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, судові витрати, які складаються з витрат на оплату правової допомоги в розмірі 4 000 грн. та витрат, понесених за проведення судово-медичної генетично ідентифікаційної експертизи в розмірі 3 158 грн. 40 коп., а всього 7 158 (сім тисяч сто п'ятдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя