Справа № 338/822/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2013/2015
Головуючий у 1 інстанції Круль І.В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретаря: Турів О.М., Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третьої особи на стороні позивача: Порогівської сільської ради Богородчанського району про усунення перешкод в користуванні дорогою, демонтуванні самовільно споруджених воріт, зобов'язання не чинити перешкод в користуванні дорогою, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Богородчанського районного суду від 30 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

28 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третьої особи на стороні позивача: Порогівської сільської ради Богородчанського району про усунення перешкод в користуванні дорогою, демонтуванні самовільно споруджених воріт, зобов'язання не чинити перешкод в користуванні дорогою.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1.

До його будинку веде дорога, яка проходить через господарство відповідачів. Однак останні встановили ворота, чим унеможливили прохід та проїзд дорогою, добровільно забрати ворота відповідачі відмовляються.

В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкод у користуванні дорогою по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області, яка розташована до господарства ОСОБА_2 по АДРЕСА_2, шляхом демонтажу вставлених воріт.

Рішенням Богородчанського районного суду від 30 липня 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоду в користуванні дорогою до належної ОСОБА_2 на праві власності земельної ділянки, яка розташована до господарства по АДРЕСА_1, шляхом демонтажу встановлених воріт.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 243,50 грн. судових витрат.

В апеляційні скарзі на дане рішення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилаються на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд першої інстанції не врахував, що у будівельному паспорті ОСОБА_2 на будівництво житлового будинку, проїзд до його садибної ділянки через господарство відповідачів не вказано, а вказано проїзд в протилежну сторону по існуючій дорозі.

Зазначає, що через подвір'я громадський транспорт пропускати не можна, оскільки в порушення п.3.22 ДБН 360-92 відстань між житловим будинком та погребом становить 6,5 м.

Також, суд першої інстанції не врахував, що викопіювання з картографічних матеріалів Вінницької експедиції не є нормативно-правовим актом для вирішення земельних спорів, оскільки вони не затверджені в установленому законом порядку.

Вважає, що плану села на який посилається суд у своєму рішенні не існує, оскільки є діючий генеральний план забудови с. Пороги, виготовлений в 1982 році Івано-Франківською філією ДПІ «Дніпроміст», на якому територія хутора Діли не входить в межі генерального плану.

Стверджує, що акт складений комісією Порогівською сільською радою 07 липня 2014 року був сфальсифікований, тому що на засідання сесії сільської ради нікого не викликали і з актом не ознайомлювали, а також в цей день у сільській раді ніхто не працює, оскільки він є релігійним святом.

Суд першої інстанції не врахував покази свідків - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які стверджували, що існує інша дорога до господарства позивача, а господарство відповідача завжди було огороджено парканом, а також покази свідка - ОСОБА_8, яка стверджувала, що дороги тут ніколи не існувало.

Зазначає, що покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не слід брати до уваги, оскільки вони є заінтересованими особами, тому що їхні господарства знаходяться вище господарства позивача.

Стверджує, що схематична карта села, яка є складовою частини вихідних даних для проектування нового генерального плану, який перебуває в стадії виготовлення, не є документом на який можна посилатися при вирішенні земельних спорів до його затвердження.

У зв'язку з наведеним, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3, представники ОСОБА_4 -ОСОБА_9 та ОСОБА_10 апеляційну скаргу підтримали з наведених вище мотивів.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_11 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Представник Порогівської сільської ради - ОСОБА_12 апеляційну скаргу заперечила.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Порогівської сільської ради №111 від 11 грудня 2007 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на перебудову житлового будинку на старому садибному місці по АДРЕСА_2 в с. Пороги.

Згідно акту та схеми виносу в натурі осей будівель від 19 лютого 2008 року вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 межує зліва - землі сільської ради (дорога), а справа - ОСОБА_4

З проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зокрема, кадастрового плану земельної ділянки та акту встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 01 травня 2014 року вбачається, що позивачу встановлено та узгоджено зовнішні межі земельної ділянки, а також вказана дорога, яка в кадастровому плані земельної ділянки значиться під літерами «А -Б».

16 лютого 2015 року позивачу видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого він є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1

ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_4, а ОСОБА_4 по АДРЕСА_3 і згідно облікових карток об'єктів погосподарського обліку на 2011-2015 роки вони є користувачами земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та споруд.

Зібраними по справі доказами встановлено, що через господарства відповідачів проходить дорога (вул. Гагаріна), яка веде до господарства позивача та інших жителів вулиці.

Згідно картографічних матеріалів Вінницької експедиції та плану-схеми дороги по АДРЕСА_1 з розташуванням всіх об'єктів і нерухомого майна та земельних ділянок вбачається, що дорога розмежує земельну ділянку на дві частини, що перебуває в користуванні відповідачів.

Відповідно до рішення Порогівської сільської ради від 13 лютого 2014 року ОСОБА_4 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,12 га та 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 за рахунок земель, які були в користуванні.

Тобто, надано земельну ділянку, яка складається з двох ділянок, яка розділена дорогою. Вказане рішення у встановленому законом порядку оскаржено не було.

Згідно акту земельної комісії від 07 липня 2014 року, затвердженого рішенням Порогівської сільської ради Богородчанського району від 08 липня 2014 року, зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прибрати ворота з дороги та не чинити перешкод із проїздом до житлових будинків сусідів.

Таким чином, враховуючи, що відповідачами чиняться перешкоди в користуванні позивачу дорогою, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про зобов'язання відповідачів усунути перешкод в користуванні дорогою, шляхом демонтажу встановлених воріт, оскільки наявність дороги підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачами.

Посилання апелянтів про можливість облаштування іншого заїзду до господарства позивача не заслуговують на увагу, оскільки зазначене питання вирішується у встановленому законом порядку та не спростовує факт наявності дороги.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянтів про порушення п.3.22 ДБН 360-92 ДБН, оскільки вказана дорога існує протягом кількох десятиліть, в той же час правила ДБН стосуються правил облаштування доріг станом на час їх прийняття.

Доводи апелянта про фальсифікацію акту від 07 липня 2014 року належними та допустимими доказами не підтверджено.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи також на увагу не заслуговують і висновків суду не спростовують.

Рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Богородчанського районного суду від 30 липня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський