АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1519/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1912/15Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Триголова В.М.

Суддів: Гальонкіна С.А., Омельченко Л.М.,

при секретарі: Коваль А.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 13 травня 2015 року

по справі за ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 13 травня 2015 рокув задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовлено

Рішення оскаржила ОСОБА_2, яка в апеляційній скарзі просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулась в суд з позовом до відповідачки про стягнення грошових коштів, в обґрунтування своїх вимог зазначила, що в травні 2014 року до неї звернувся ОСОБА_3 з проханням позичити грошові кошти на короткий термін, а саме просив перерахувати необхідні кошти на його картковий рахунок та пообіцяв їх повернути на її рахунок. Тому вважає, що між ними фактично було укладено договір позики. Перерахування коштів відповідачу було здійснено 03.06.2014 року в розмірі 141 600 грн. 03.12.2014 року вона зверталася до відповідача з вимогою повернути кошти, однак відповіді не отримала. Також вказує, що зверталася з заявою до Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області . За результатами розслідування слідчим була винесена постанова про закриття кримінального провадження. До цього часу відповідач кошти їй не повернув.

Позивачка ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики в розмірі 141 600 грн. та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову. Вказував, що ОСОБА_2 кошти в розмірі 141 600 грн. йому перераховувала, однак договір позики з нею не укладав.

Згідно виписки за договором №SТ01-4281 між позивачкою і ПАТ «Полтава-банк», власником якого є ОСОБА_2, з рахунку №2001-980 03 червня 2014 року відбулося списання коштів в розмірі 141 600 грн.

Відповідно меморіального ордеру №9 від 03.06.2014 року відбулося поповнення карткового рахунку ОСОБА_3 №616876 за дорученням ОСОБА_2 в розмірі 141 600 грн.

Як вбачається з копії постанови Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 18.02.2015 року кримінальне провадження за ознаками ст. 356 КК України щодо самоправного заволодіння ОСОБА_3 грошовими коштами закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тобто, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Всупереч вказаним нормам, позивачкою не було представлено належних доказів на підтвердження того, що кошти в сумі 141 600 грн. були передані відповідачеві саме в якості позики за відповідним договором, окрім того, враховуючи вимоги ст. 1047 ЦК України такий договір повинен був обовязково бути вчиненим у письмовій формі, з наявними підписами сторін.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як встановлено, 03.06.2014 року позивачем відповідачеві кошти були перераховані не в борг і не під умовою їх повернення, тому суд прийшов до вірного висновку, що в цей день договору позики сторони не укладали.

Враховуючи викладене, місцевий суд правильно визначив, що між позивачкою і відповідачем відповідно до вимог ст.1046 Цивільного кодексу України відсутні зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання, інших доказів про те, що позивачкою надавалися відповідачу кошти у борг суду надано не було, а тому вірно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом не належним чином досліджено надані сторонами докази, зокрема, копії банківських документів. Так, меморіальний ордер та виписка за договором не були взяті судом до уваги і не можуть слугувати доказом на підтвердження укладення між сторонами договору позики, оскільки у них всупереч вимог ст. 207 ЦК України відсутні обовязкові підписи сторін, окрім того, відсутні відомості про те, що ОСОБА_3 зобовязується повернути перерахован йому грошові кошти, як отримані ним у борг.

Таким чином, у відповідності до ст. 212 ЦПК України місцевим судом під час розгляду справи всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо були досліджені наявні у справі докази, за результатами чого ухвалено відповідне судове рішення, в якому відображено оцінку наведених сторонами доказів.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Київського районного суду м.Полтави від 13 травня 2015 рокута задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: Л.М. Омельченко

ОСОБА_4