Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" вересня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Іова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва, звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з гр. ОСОБА_1 кошти у розмірі 585 гривень 00 копійок.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 25 грудня 2014 року листом № 1504 Управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва для вирішення питання про відшкодування переплати пенсії пенсіонера ОСОБА_1 Переплата за період з 01 травня 2012 року по 31 грудня 2014 року в сумі 585 гривень 00 копійок виникла внаслідок перерахунку. При здійсненні перевірки пенсійної справи гр. ОСОБА_1, яка отримує пенсію по втраті годувальника на дитину ОСОБА_2 виявилося, що з 01 травня 2012 року невірно формувалося підвищення згідно з ч. 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яке нараховувалося автоматично. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення» з 01 травня 2012 року пенсійну справу гр. ОСОБА_1 було приведено у відповідність до вимог чинного законодавства. Після приведення пенсійної справи у відповідність ОСОБА_1 було переглянуто розмір пенсії та в результаті виникла переплата пенсії за період з 01 травня 2012 року по 31 грудня 2014 року. Таким чином, гр ОСОБА_1 отримано кошти в розмірі 585,00 гривень без достатньої правової підстави і мають бути повернуті Управлінню.

Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, суд про причини неявки не повідомила.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії, виданої Управлінням Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва, за період з 01 травня 2012 року по 31 грудня 2014 року, Управлінням при виплаті відповідачу пенсії було здійснено надмірне нарахування пенсійних коштів, у зв'язку з чим утворилась переплата у розмірі 585 гривень.

Відповідно до заяви Головного управління ПФУ, управління просить вирішити питання щодо утримання переплати пенсії з пенсіонера ОСОБА_1 за період з 01 травня 2012 року по 31 грудня 2014 року в сумі 585 гривень.

Механізм утримання надміру виплачених сум пенсій встановлено статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», частина перша якої передбачає, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21 березня 2003 року та зареєстрований в Міністерстві юстиції України №374/7695 від 15 травня 2003 року.

Відповідно до ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Разом з тим відповідно до ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Як роз'яснено в п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Виходячи із системного аналізу ст. 1215 Цивільного кодексу України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч.1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, де Верховного Суду України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

В той же час, стороною позивача не було надано жодних відомостей, що підтверджують той факт, що сума у розмірі 585 гривень, яка вказана в якості переплати, є є результатом рахункової помилки, як і не надано відомостей допущення відповідачем будь-яких порушень чи зловживань які призвели до виникнення переплати.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, ст.ст. 1212, 1213, 1215 ЦК України ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: