АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКорчевного Г.В., Шебуєвої В.А.
при секретаріМішкіній А.В.

за участю: позивача ОСОБА_5,

представника відповідача ГераськоМ.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року

У справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», третя особа Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» про визнання дії такою, що порушує право та визнання договору укладеним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 93-94/

№ справи 760/17464/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4464 /2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лозинська М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не вірно застосовано закон, зазначивши, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого цивільного права, що суперечить правовій позиції Верховного Суду України, викладеної за наслідком прийнятої Постанови від 10.10.2012 р. у справі №6-110цс12, відповідно до якої свобода договору, закріплена ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, не є безмежною, у разі якщо актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень, що є прямим порушенням ст. 360-7 ЦПК України. Крім того, судом не вірно визначено, що господарський договір №1540537 між ОСББ «Волинь» та ПАТ «Київенерго», у зв'язку з тим, що він обмежує права фізичної особи мати прямий договір з ПАТ «Київенерго», повинен бути розірваний задля реалізації прав фізичної особи, необгрунтувано такий висновок жодними доказами. Також зазначив, що судом першої інстанції прийнято рішення щодо другої позовної вимоги, необгрунтувавши рішення щодо відмови у задоволенні першої вимоги позову. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до договору № 15405.37 від 05.01.2006 року укладеним з ОСББ " Волинь" ПАТ " Київенерго" є виробником та постачальником теплової енергії споживачу-яким є об'єднання на балансі якого перебуває житловий будинок по АДРЕСА_1.

06.06.2014 року позивач звернувся до ПАТ "Київенерго" із заявою про укладення договору на надання комунальних послуг, проте ПАТ "Київенерго" листом № 029/53/5652 від 12.06.2014 року відмовило йому в укладанні такого договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано керувався вимогами ст. 16 ЦК України про те, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В даному випадку суд першої інстанції встановив, що між сторонами не досягнуто істотних умов щодо укладення договору між позивачем та відповідачем, статтею 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів, як визнання договору укладеним, оскільки примушування до угоди, чи визнання її укладеною за відсутності згоди зустрічної сторони законом не передбачено, а відтак вірно прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 05.01.2006 року було укладено між Акціонерною енергетичною компанією "Київенерго" та ОСББ "Волинь" Договір №1540537 на постачання теплової енергії у гарячій воді. Відповідно до вказаного Договору управитель ОСББ "Волинь" обрав від імені власників приміщень ПАТ "Київенерго" як теплопостачальну організацію. Отже, відповідно до ст. 23 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", власник має право управляти належним йому майном або доручити управління майном управителю, а у разі спільної власності кількох співвласників рішення приймаються в порядку, встановленому законом, тому окремий власник приміщень не може виражати точку зору більшості мешканців приміщення, які можуть обрати теплопостачальником зовсім іншу установу.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходив із презумпції свободи договору, відповідно до якої повинно бути волевиявлення сторони щодо укладання угоди, в силу чого суд не може вжити заходів примусу стовно вчинення дій щодо укладення договору, або так само визнання його укладеним, а доводи апеляційної скарги щодо неврахування правової позиції Верховного Суду України, викладеної за наслідком прийнятої Постанови від 10.10.2012 р. у справі №6-110цс12, відповідно до якої свобода договору, закріплена ст. 6, 627 ЦК України, не є безмежною, колегія суддів не бере до уваги, оскільки договір, який відповідно до положень законодавства повинен бути укладений, вже укладено між балансоутримувачем будинку та теплопостачальником.

Крім того, судом встановлено, що ПАТ «Київенерго» не має доступу до внутрішньо будинкових мереж, за допомогою яких послуги надаються кінцевим споживачам, у зв'язку з чим, без дозволу управляючої організації, а саме користування внутрішньо будинковими приміщеннями без дозволу утримувача не може здійснюватись. Задля укладення договору з кінцевим споживачем - мешканцем будинку та ПАТ «Київенерго», між ПАТ «Київенерго» та ОСББ «Волинь», головою правління якого є ОСОБА_5, має бути укладено договір про співпрацю і розмежування відповідальності сторін, оскільки витрати на обслуговування внутрішньобудинкових мереж входять до складу тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, укладення договору із теплопостачальною організацією та окремим споживачем, можливо лише після розірвання у встановленому порядку діючого договору, укладеного із балансоутримувачем.

Зважаючи на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: