Справа № 309/754/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

08 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ГОТРИ Т.Ю., ЛЕСКА В.В.

при секретарі МАРИНЕЦЬ Д.М.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Рокосівської сільської ради Хустського району Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хустського районного суду від 5 червня 2015 р., -

в с т а н о в и л а :

17.02.2014 ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками. Ухвалою Хустського районного суду від 31.03.2015 залучено до участі в справі в якості співвідповідача Рокосівську сільську раду Хустського району. Позов мотивувався наступним.

Рішенням Хустського районного суду від 18.05.2004 задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про зобов'язання влаштувати рівчак, розчистити засипану водовідвідну трубу та відновити старе русло на межі земельної ділянки відповідача і ОСОБА_2 Незважаючи на таке рішення суду, відповідачі повторно засипали рівчак та водовідвідну трубу, що підтверджується актами комісії Рокосівської сільради від 29.04.2013 і від 16.05.2013. На підставі акту від 29.04.2013 відповідачів зобов'язано влаштувати рівчак, відновити старе русло на межі між їхньою земельною ділянкою та ділянкою ОСОБА_2 і розчистити засипану ними водовідвідну трубу по АДРЕСА_1 між будинками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2. Актом від 16.05.2013 стверджується, що зазначені вимоги відповідачами не виконані. Не бажаючи виконати вищевказані вимоги, відповідачі створюють перешкоди позивачам у здійсненні прав власності та користування їхніми земельними ділянками, всупереч вимогам ЗК України порушують права суміжних землевласників (землекористувачів).

Посилаючись на ці обставини, на право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності на землю та в землекористуванні, позивачі просили зобов'язати відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні суміжними земельними ділянками та зобов'язати їх відновити попередній стан шляхом розчищення рівчака та встановлення водовідвідної труби між суміжними земельними ділянками для відновлення старого русла. Судові витрати позивачі просили покласти на відповідачів.

Рішенням Хустського районного суду від 05.06.2015 позов задоволено: зобов'язано ОСОБА_4 і ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні суміжними земельними ділянками в с. Рокосово Хустського району ОСОБА_1 по АДРЕСА_3, ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 і ОСОБА_3 по АДРЕСА_4 шляхом зобов'язання розчистити рівчак, привести його в попередній стан до його засипання та встановити водовідвідну трубу між суміжними земельними ділянками для водовідведення атмосферних опадів, талих вод між дворогосподарствами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 і ОСОБА_2 по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4 рішення суду оскаржив, вважає його незаконним та необґрунтованим, посилається, зокрема, на таке. Позивачі не довели своїх прав на землю, начебто на захист яких звернулися до суду, а також не довели, що їм вчиняються реальні перешкоди у землеволодінні та/або у землекористуванні. Суміжним землекористувачем є лише ОСОБА_2, інші особи є неналежними позивачами. Позивачами не було доведено факту вчинення відповідачами протиправних дій, а саме - засипання водовідвідної труби. Труба свого часу була встановлена самовільно, без дотримання відповідних нормативів, проте, саме її наявність розглядається як основа для водовідведення з вулиці. Права позивачів можуть порушуватися сільською радою, але не відповідачами. Суд необґрунтовано зобов'язав відповідачів встановити гідротехнічну споруду, тоді як такі дії повинні узгоджуватися із законодавством, суд не з'ясував, чи сполучатиметься труба з іншими водовідвідними спорудами, чи існує інший спосіб водовідведення, рішення суду не враховує рекомендацій спеціалізованої організації та компетенції сільської ради щодо водовідведення, рішення порушує майнові права відповідачів. Спрямування відведення води у визначений судом спосіб тягтиме підтоплення земельної ділянки відповідачів та інших осіб. Спірне питання повинно вирішуватися за правилами сервітуту, а відповідні витрати, пов'язані зі встановленням обмежень щодо земельної ділянки, повинні нести ініціатори таких обмежень. Апелянт просить рішення скасувати, у позові відмовити.

Іншими відповідачами рішення суду не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: відповідача ОСОБА_4, який також є представником відповідача ОСОБА_5, та представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8, які апеляцію підтримали, представника позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - ОСОБА_9 та представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_10, які апеляцію не визнали, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до такого.

Із урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу та норм ст. 303 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухвалене щодо відповідача ОСОБА_4, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та бере до уваги пов'язані з іншими відповідачами факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду скарги.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України); суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог; сторони зобов'язані належно довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-61 ЦПК України).

Пред'являючи позов, ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виходили з того, що діями відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 їм вчиняються перешкоди у землекористуванні, а обставини, що мають значення в справі, встановлені документами сільської ради та рішенням суду, що має преюдиційне значення в справі, яким на відповідача ОСОБА_5 вже покладався обов'язок усунути такі перешкоди.

Встановлено, підтверджується схемою розташування земельних ділянок (а.с. 178 т. 1), іншими матеріалами справи та ніким не заперечується, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 користуються земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_2, з боку вулиці зліва з нею межує земельна ділянка, якою користується ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), з ділянкою останньої межує розташована далі земельна ділянка по АДРЕСА_3, якою користується ОСОБА_1, а навпроти земельних ділянок, якими користуються ОСОБА_2 і ОСОБА_1, через вулицю розташована земельна ділянка, якою користується ОСОБА_3 (АДРЕСА_4). На зазначених земельних ділянках розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди, якими користуються сторони. Апеляційному суду надано копію Державного акту серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_4, виданого 22.08.2012 Рокосівською сільрадою на ім'я ОСОБА_3

Рішенням Хустського районного суду від 18.05.2004, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 28.07.2004 і ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.04.2007, було задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про усунення перешкод, було зобов'язано ОСОБА_5 влаштувати рівчак, відновивши старе русло на межі між його земельною ділянкою та ділянкою ОСОБА_2 та розчистити засипану ним водовідвідну трубу в АДРЕСА_1 між будинками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2; в зустрічному позові ОСОБА_5 та третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 до ОСОБА_6 про усунення перешкод та стягнення матеріальної шкоди було відмовлено. Рішення місцевого суду було допущено до негайного виконання.

Цим рішенням суду встановлені, зокрема, такі обставини: у 2000 році ОСОБА_5 провів будівництво прибудови по АДРЕСА_2, спорудивши будівлю на межі земельної ділянки між його дворогосподарством та дворогосподарством ОСОБА_2 АДРЕСА_1, під час будівництва засипав рівчак, через який стікали дощові і талі води, а також з метою відведення природних вод від свого дворогосподарства засипав встановлену гідротехнічну споруду - водовідвідну трубу, яка знаходиться між будинком ОСОБА_2 та зведеною відповідачем прибудовою; враховуючи природні умови місцевості в с. Рокосово, відповідачу пропонувалося укладання договору щодо встановлення земельного сервітуту з метою пропуску стічних природних вод, який він не підписав; за порушення вимог ст. 211 ЗК України ОСОБА_5 притягався до адміністративної відповідальності за ст. 53 КУпАП; позивачами було доведено факт порушення їхніх інтересів з боку відповідача, що полягає у створенні перешкод по влаштуванню рівчака та водовідвідної труби для стічних природних вод по АДРЕСА_2.

Зазначене рішення суду станом на 04.06.2004 було виконане (а.с. 9 т. 1), що підтвердив апеляційному суду й ОСОБА_4, який пояснив, що внаслідок допущення рішення суду до негайного виконання воно було виконане примусово та без врахування його заперечень. Однак, у подальшому труба, яка відводила воду до рівчака, та рівчак були засипані. 18.04.2013 ОСОБА_2, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 подали Рокосівському сільському голові скаргу на дії ОСОБА_5 і ОСОБА_4, які всупереч вищевказаному судовому рішенню засипали рівчак, який проходить через межу земельної ділянки, що знаходиться в користуванні ОСОБА_4, та водовідвідну трубу, яка проходить через дорогу загального користування та служить для відводу стічних дощових вод і є захистом від підтоплення, внаслідок чого зіпсувалася дорога, зазнали підтоплення дворогосподарства мешканців АДРЕСА_1 (а.с. 6 т. 1). Актом комісії Рокосівської сільської ради від 29.04.2013, затвердженим Рокосівським сільським головою П.І. Джугою, за наслідками розгляду скарги та огляду на місці встановлено, що рівчак і труба засипані, комісія рекомендувала зобов'язати ОСОБА_5 і ОСОБА_4 влаштувати рівчак, відновивши старе русло на межі між їх земельною ділянкою та ділянкою ОСОБА_2 та розчистити засипану ними водовідвідну трубу в АДРЕСА_1 між будинками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 в термін до 10.05.2013.

16.05.2013 комісія Рокосівської сільради склала акт обстеження дворогосподарства ОСОБА_3 по АДРЕСА_4, і зафіксувала, що у дворі поблизу проїзної частини вулиці знаходиться колодязь із питною водою, під час опадів у колодязь затікають верхові і талі води, що унеможливлює використання питної води, проблема виникає через відсутність належного водовідведення з проїзної частини вулиці (а.с. 85 т. 1). У порядку перевірки виконання акту від 29.04.2013 був 16.05.2013 складений та затвердженим Рокосівським сільським головою П.І. Джугою акт, яким було встановлено, що станом на день складання акту ОСОБА_5 і ОСОБА_4 вимог попереднього акту не виконали, про що листом від 16.05.2013 № 265/02-27 сільський голова повідомив ОСОБА_1 та інших (а.с. 5 т. 1).

Комісією Виноградівського міжрайуправління водного господарства був 05.12.2014 складений акт, що був затверджений начальником Виноградівського МУВГ Коломисом С.М. і Рокосівським сільським головою Джугою П.І., яким за результатами обстеження сільського струмка в с. Рокосово в районі АДРЕСА_1 встановлено, що гр-ни ОСОБА_5 і ОСОБА_4 порушивши ст. 95 Водного кодексу України самовільно засипали існуюче природне русло струмка та гідротехнічну споруду (водовідвідну трубу), що призводить до постійного затоплення межуючого з ними дворогосподарства гр-ки ОСОБА_2 та розмив дорожнього покриття АДРЕСА_1, а також побудували в руслі струмка господарську споруду (а.с. 83 т. 1).

Таким чином, перешкоди, що були усунені землекористувачам внаслідок примусового виконання рішення Хустського районного суду від 18.05.2004, були відновлені в попередньому місці та вигляді. Доводи, якими обґрунтовується апеляція ОСОБА_4 не можуть бути враховані.

Права позивачів на володіння чи користування земельними ділянками як такі не є предметом позову, позов був пред'явлений мешканцями тих самих будинків і користувачами тих самих земельних ділянок, що і позов, який був вирішений раніше, а двоє з нинішніх позивачів, а також один з відповідачів є тими самими, що і в першій справі. За змістом обставин, встановлених преюдиційним рішенням суду, в сукупності з обставинами справи, що розглядається, позивачі мають право на пред'явлення вимог про усунення перешкод у здійсненні прав володіння та користування земельними ділянками, житловими будинками, іншою нерухомістю, розташованими за зазначеними в заяві адресами, і факт їх належності як позивачів у розумінні закону сумнівів не викликає.

Так само є встановленим, що перешкоди, про які йдеться (утруднення у відведенні дощових і талих вод з вулиці, підтоплення), мають місце, це ті самі перешкоди, що існували й раніше, тож по суті відновилося порушення права, що наразі триває. Заперечення відповідача ОСОБА_4 стосовно недоведеності позову необґрунтовані. На додаток до обставин, встановлених преюдиційним рішенням суду та іншими письмовими доказами, всіма учасниками процесу включно з відповідачем в апеляційному суді визнано та підтверджено місце розташування водовідвідної труби на АДРЕСА_1, що зафіксована, зокрема, на фотографіях на а.с. 74, 72 т. 1 навпроти дворогосподарства ОСОБА_4, визнано та підтверджено й місце проходження рівчака на земельній ділянці ОСОБА_4 по межі із ділянкою суміжного землекористувача ОСОБА_2 (а.с. 73 т. 1 та ін.). Труба та рівчак засипані, ОСОБА_4 в апеляційному суді заперечив, що саме він зі своїм батьком ОСОБА_5 їх засипали, стверджував, що це сталося внаслідок природнього осипання (осідання) ґрунту, проте, проти розчистки труби та рівчака від ґрунту цей відповідач заперечує, вважаючи, що цим порушуватимуться його права та права і законні інтереси інших землекористувачів, ділянки яких розташовані далі по ходу рівчака.

Між тим, позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів; кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно (ст. 32 ч. 1 ЦПК України). У справі немає доказів наявності у апелянта ОСОБА_4 повноважень (ст. 237 ч.ч. 1, 3, ст. 244 ч.ч. 1, 3, ст. 245 ЦК України, ст. 38 ч. 1, ст.ст. 42, 44 ЦПК України) на представництво в суді інших осіб, прав та інтересів яких, як він вважає, стосується справа, в якій, до того ж, не встановлювалися конкретні факти і обставини щодо цивільних прав і обов'язків інших, окрім сторін у справі, осіб. Тому відповідні твердження ОСОБА_4 не мають правового значення в справі. Стосовно ж представництва ОСОБА_4 іншого відповідача - ОСОБА_5, то таке має місце на підставі довіреності, виданої ОСОБА_5 04.12.2014 (а.с. 80 т. 1), що, однак, не спростовує факту подання апеляції на рішення місцевого суду лише ОСОБА_4 від свого імені, у скарзі апелянтом зазначений тільки ОСОБА_4, який її й підписав (а.с. 230-235 т. 1), апеляційне провадження здійснювалося лише за апеляційною скаргою ОСОБА_4 і заперечень від апелянта щодо цього не надходило.

Рокосівська сільська рада заявою від 03.06.2015 за вих. № 212/02-27, адресованою суду першої інстанції (а.с. 160-162 т. 1), і заявою від 17.08.2015 за вих. № 331/02-27, адресованою апеляційному суду (а.с.5-6 т. 2), висловила свою позицію в справі, яка полягає у визнанні обґрунтованості вимог позивачів та в запереченні апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 Сільська рада просила суд врахувати, серед іншого, що село має гірський рельєф і водотоки (рівчаки) для відведення дощових і талих вод з вулиць, земельних ділянок повинні бути обов'язково, русло потічка, через яке відводяться з АДРЕСА_1 дощові і талі води, утворилося природно, відведені цим руслом природним шляхом води в подальшому потрапляють у меліоративний канал, цей водовідвідний рівчак існує в селі десятки років, з чим мешканці села обізнані. Оскільки рівчак виник та існує природно, документи на його влаштування в сільській раді спеціально не оформлялися, у сільраді немає й документів, які б визначали конкретне місце влаштування труби через АДРЕСА_1 між будинками АДРЕСА_1-АДРЕСА_2, призначеної для відведення води в цей рівчак. Крім того, земельна ділянка, якою користується ОСОБА_4 по АДРЕСА_2, ним не оформлена у власність, тому, відповідно, сервітутні обмеження, пов'язані з розташуванням рівчака, ще не зареєстровані, а при оформленні прав на землю сільрада наполягатиме на встановленні відповідного сервітуту. На думку цього відповідача, засипання відповідачами ОСОБА_4 природно створеного водотоку порушує права позивачів.

Наведені вище факти і обставини, що були встановлені передусім преюдиційним судовим рішенням, а також іншими наявними в справі документами і матеріалами, відповідачами та апелянтом у передбачений цивільним процесуальним законом спосіб шляхом подання належних і допустимих доказів не були спростовані. Факти наявності водовідвідної труби, яка на підставі відповідних доказів була кваліфікована свого часу в судовому рішенні, а також у подальшому в інших документах як гідротехнічна споруда, водовідвідного рівчака, їх розташування, їх засипання відповідачами ОСОБА_4 та порушення цим майнових прав позивачів відповідають підставам, з яких був пред'явлений позов, і дійсним обставинам справи. Факти, встановлені вищезгаданим рішенням суду, враховуються за правилами ст. 61 ч. 3, ст. 222 ч. 2 ЦПК України, відповідно до яких після набрання рішенням суду законної сили сторони, а також їх правонаступники не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини, водночас, зважаючи на пред'явлення позивачами негаторного позову щодо усунення порушення права, яке триває (ст.ст. 391, 396 ЦК України, ст. 152 ч. 2 ЗК України), у позивачів право на позов виникає щоразу при кожному порушенні їх прав внаслідок виникнення (продовження існування) указаних вище обставин.

Апеляційний суд не має правових підстав для ревізії змісту та/або для неврахування преюдиційного судового рішення. Посилання відповідачів і апелянта на те, що при влаштуванні водовідвідної труби не були дотримані вимоги законодавства, що водовідвідна труба не є гідротехнічною спорудою, на дотримання ними правил забудови земельної ділянки, на порушення сільською радою правил благоустрою населеного пункту тощо не є підставою для задоволення апеляційної скарги та для відмови в позові.

Предметом доказування в справі (ст. 179 ч. 1 ЦПК України) є факти і обставини, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а саме - щодо порушення прав позивачів внаслідок дій відповідачів, а не інженерна та правова кваліфікація певного об'єкта (водовідвідної труби) стосовно того, є він у розумінні нормативних актів гідротехнічною спорудою, чи ні. Обставини, якими обґрунтовувався позов, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, в т.ч., доведеним є те, що водовідвідна труба до її засипання виконувала свою функцію відведення дощових і талих вод з вулиці до рівчака, а після засипання - перестала цю функцію виконувати, що, власне, і має значення в справі. Крім того, і висновки Басейнового управління водних ресурсів річки Тиса, викладені у листі від 17.01.2015 № 01-09/51, яким на обґрунтування своєї позиці оперує ОСОБА_4, підтверджують відповідність акта від 05.12.2014 об'єктивним даним щодо наявності струмка (сільського водотоку, водного об'єкта) (а.с. 166-169 т. 1).

Доводи які наводить сторона відповідачів, не спростовують доводів позивачів і фактичного змісту поданих ними доказів, якими доводиться факт засипання водовідвідної труби та рівчака відповідачами ОСОБА_4. Заперечення щодо недоведеності цього факту правильно були відхилені судом першої інстанції, відхиляє такі й апеляційний суд, оскільки вони суперечать дійсним обставинам справи та дійсному змісту правової позиції в справі цих відповідачів, які не бажають проходження вод, що відводяться у вказаний вище спосіб, через земельну ділянку якою вони користуються, та вживають у зв'язку з цим відповідні заходи. Зміст відповідних актів, дії органів місцевого самоврядування щодо їх складання відповідачами не оспорювалися.

Необґрунтованим наразі є й твердження про застосування до вирішення спірного питання правил про земельний сервітут. За змістом норм закону щодо права власності на земельну ділянку та земельного сервітуту (ст.ст. 316-319, 321, 373, 401-403 ЦК України, ст.ст. 78-81, 90, 91, 98-100 ЗК України), право земельного сервітуту є похідним від права власності на землю, при цьому, сервітут (в т.ч., щодо права відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку) може бути встановлений щодо відповідного користування конкретно визначеною, сформованою, відведеною земельною ділянкою, право власності на яку зареєстроване, відповідній державній реєстрації підлягає й земельний сервітут. Як випливає з матеріалів справи, ці вимоги щодо земельної ділянки, якою користуються відповідачі ОСОБА_4, ще не виконані, право власності на землю відповідно до закону не набуте і не оформлене. Тож твердження апелянта про те, що спірне питання повинно вирішуватися за правилами земельного сервітуту безпідставне, понад те, у вирішені такого питання може й не виникнути потреби, оскільки невідомо, чи звернеться і хто саме по оформлення права власності на землю, а також те, якою буде позиція територіальної громади села в особі сільської ради при відведенні конкретно визначеної земельної ділянки та оформленні прав на неї і чи входитиме у відповідні межі територія, зайнята водовідвідним рівчаком.

Доводи, щодо необхідності вирішення сільською радою питань благоустрою населеного пункту, облаштування водотоків, водовідводів і т.ін., стосуються обставин, що знаходяться за межами позову, який розглядається, і ані суд першої інстанції, ані апеляційний суд не вправі виходити за межі позову. Поряд із цим, відповідачі, вважаючи свої права порушеними, за наявності для того відповідних підстав не позбавлені права захищати свої законні права та інтереси як шляхом реалізації відповідних прав членів територіальної громади, мешканців села Рокосово, так і судовим порядком.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин вищенаведені та інші норми закону, що їх регулюють. Суд врахував, що за приписами цих норм та ст.ст. 11-14, 386 ЦК України, ст.ст. 90, 91, 95, 96, 103 ЗК України особа здійснює свої права та виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй, зокрема, актами цивільного законодавства, зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки, зловживання правом не допускається, а в разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ч. 6 ЦК України); права власників землі та землекористувачів підлягають захисту; власники земельних ділянок (землекористувачі) повинні дотримуватися принципу добросусідства, зобов'язані не порушувати законних прав та інтересів інших землевласників (землекористувачів), а у випадку вчинення такого порушення - усунути його.

Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу та оцінивши наявні докази в сукупності, в контексті дійсних обставин справи і позицій сторін, суд першої інстанції обґрунтовано визнав правову позицію позивачів та надані ними докази переконливими, такими, що не були спростовані, та дійшов вірного висновку про доведеність позову. Відповідачі не довели відсутності своєї вини в порушенні прав позивачів. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції. Відповідач ОСОБА_5 не оскаржив рішення суду першої інстанції, тож по суті погодився з ним. Відтак, рішення ухвалено судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції цього не спростовують, тому на підставі ст. 308 ЦПК України скаргу ОСОБА_4 слід відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Хустського районного суду від 5 червня 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді