АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/8731/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Процько Я.В.
Провадження № 22-ц/789/1026/15 Доповідач - Міщій О.Я.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Бершадська Г. В., Шевчук Г. М.,

при секретарі Шмигельська І.З.

з участю: представника апелянта ОСОБА_1, представника Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільхлібпром на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.07.2015 р. за скаргою ТзОВ Тернопільхлібпром про визнання бездіяльності державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції неправомірною та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 р. ТОВ Тернопільхлібпром звернулось до суду із скаргою в порядку ст. 383 ЦПК України, у якій просило визнати незаконною бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, який перерахував стягувачу ОСОБА_3 наявні на рахунку товариства кошти в порядку примусового, а не самостійного виконання рішення суду. В результаті бездіяльності державного виконавця щодо добровільного списання коштів, з товариства додатково було стягнуто виконавчий збір в сумі 5225,12 грн.

Скаржник в судовому засідання зазначив, що з метою самостійного виконання рішення суду про стягнення в користь ОСОБА_3 суми боргу, товариство накопичило на рахунку в ПАТ Діамантбанк необхідні 52251,8 грн. Однак, 18.05.2015 р. державний виконавець наклав арешт на кошти ТОВ Тернопільхлібпром, через що було зупинено видаткові операції по рахунках і товариство не змогло самостійно перерахувати кошти стягувачу.

У зв'язку з цим скаржник просив визнати незаконною бездіяльність головного державного виконавця, який не вчинив дій щодо самостійного списання коштів з рахунку товариства, а також просив зобов'язати головного державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ відкласти провадження виконавчих дій на 10 робочих днів.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 06.07.2015 р. у задоволенні скарги ТОВ Тернопільхлібпром на дії головного державного державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ відмовлено.В апеляційній скарзі ТОВ Тернопільхлібпром просить ухвалу суду від 06.07.2015 р. скасувати, скаргу задовольнити, посилаючись на те, що висновок суду про безпідставність скарги не відповідає вимогам закону.Апелянт зазначив, що мав можливість та бажання самостійно виконати рішення суду, однак внаслідок бездіяльності головного державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ кошти стягувачу були перераховані в порядку примусового виконання. В результаті з товариства додатково стягнуто виконавчий збір в сумі 5225,12 грн.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає.Вирішуючи скаргу ТОВ Тернопільхлібпром, суд виходив з того, що товариство самостійно та у визначений ч. 2 ст. 25 ЗУ Про виконавче провадження строк, не погасило суму заборгованості стягувачу ОСОБА_3, тому державний виконавець підставно виконав рішення суду в примусовому порядку.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З матеріалів справи видно, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03.11.2014 р., залишеним без змін ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.03.2015 р., стягнуто з ТОВ Тернопільхлібпром в користь ОСОБА_3 51512,35 грн. пені та 211,69 грн. 3 % річних за порушення строків виконання мирової угоди і 527,24 грн. судового збору.

На підставі вказаного рішення суду 13.05.2015 р. Тернопільським міськрайонним судом було видано виконавчий лист № 607/8731/14-ц, який був звернутий до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 ЗУ Про виконавче провадження у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

14.05.2015 р. стягувач ОСОБА_3 подала заяву начальнику Першого відділу ДВС ТМУЮ у якій просила звернути до примусового виконання виконавчий лист № 607/8731/14-ц та накласти арешт на майно та кошти боржника (а. с. 173).

15.05.2015 р. головним державним виконавцем Першого відділу ДВС ТМУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику семиденний строк (до 22.05.2015 р.) для добровільного виконання вказаного рішення суду. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження направлено ТОВ Тернопільхлібпром згідно вихідного № 18632-06-34/04 від 15.05.2015 р., яку товариство отримало 20.05.2015 р., тобто в межах семиденного строку (а.с. 150).

18.05.2015 р. головним державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках та належать боржнику у межах суми 52251,28 грн. (а. с. 149).

Відповідно до п. 3.6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р. у разі, якщо державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження накладено арешт на майно, в тому числі на кошти боржника, до закінчення строку для самостійного виконання, боржник може запропонувати державному виконавцю списати кошти, необхідні для виконання рішення, з його рахунку та зарахувати їх на відповідний рахунок органу ДВС з подальшим перерахуванням стягувачу.

З матеріалів справи видно, що 26.05.2015 р. на адресу Першого відділу ДВС ТМУЮ надійшла заява від ТОВ Тернопільхлібпром, у якій боржник повідомив номер розрахункового рахунку на якому містяться кошти, достатні для виконання рішення суду (а. с. 175).

В судовому засідання встановлено, що боржник ТОВ Тернопільхлібпром до закінчення строку для самостійного виконання не звертався до державного виконавця із пропозицією списати наявні на рахунках кошти та зарахувати їх на відповідний рахунок ДВС для подальшого перерахунку стягувачу.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник апелянта підтвердив, що товариство не зверталось до державного виконавця до закінчення строку для самостійного виконання з метою списання коштів.

Представник Першого відділу ДВС ТМУЮ зазначив, що державний виконавець правомірно списав кошти з рахунку боржника в примусовому порядку після закінчення строку на самостійне виконання, оскільки боржник своєчасно не подав заяву про добровільне списання наявних коштів.

Тому, 27.05.2015 р. державним виконавцем винесена платіжна вимога № 37 про списання коштів в примусовому порядку з рахунку боржника в сумі 52251,28 грн., які 02.06.2015 р. надійшли на депозитний рахунок Першого відділу ДВС ТМУЮ.

Згідно платіжного доручення № 1937 від 05.06.2015 р. боржником сплачено виконавчий збір у розмірі 5225,12 грн. та витрати на проведення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України, роз'яснень, даних в п. 18 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 р. Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необгрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Враховуючи те, що державний виконавець вжив усіх необхідних заходів, передбачених Законом України Про виконавче провадження, списавши кошти з рахунку боржника в примусовому порядку після закінчення строку на самостійне виконання рішення суду, боржник у добровільному порядку в межах семиденного строку не звертався до державного виконавця із пропозицією списати наявні на рахунках кошти та зарахувати їх на відповідний рахунок ДВС для подальшого перерахування стягувачу, колегія суддів вважає, що суд вірно відмовив у задоволенні скарги ТОВ Тернопільхлібпром.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільхлібпром відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.07.2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4