Справа № 345/1691/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2340/2015
Головуючий у 1 інстанції Гавриленко В. Г.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова Компанія «ПРОВІДНА», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою заапеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» на рішення Калуського міськрайонного суду від 31 серпня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2015року ОСОБА_2 звернувсяв суд з позовом, уточнивши його в подальшому, до ПрАТ «Страхова Компанія «ПРОВІДНА», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 19 листопада 2014 року з вини ОСОБА_3 трапилася ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль під його керуванням. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку №12 від 31 січня 2015 року матеріальний збиток складає 35 863,00 грн. Посилаючись на те, що відповідач виплатив йому страхове відшкодування лише частково в розмірі 13 344,72 грн., відмовляється в добровільному порядку сплатити решту коштів, просив позов задовольнити.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 31 серпня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 11 182,42 грн., 500,00 грн. за проведення оцінки вартості матеріального збитку, 243,60 грн. сплаченого судового збору та 2 800,00 грн. витрат за надання правової допомоги.

На вказане рішення ПрАТ «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції зіслався на висновок спеціаліста-оцінювача ОСОБА_4 №12 від 31 січня 2015 року, яким визначено вартість матеріального збитку станом на час звернення, а не на час ДТП. При цьому судом не враховано положенняст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо права потерпілого самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди тільки у разі, якщо після своєчасного повідомлення страховика останній протягом 10 днів з дня отримання повідомлення про ДТП не направив аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

В той же час, з метою визначення розміру збитків страховик у встановлений законом строк до місцезнаходження пошкодженого майна направив незалежного експерта-автотоварознавця. Відповідно до звіту №65/14 експерта-автотоварознавця ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 169 816,04 грн. та перевищує ринкову вартість автомобіля, яка становить 24 680,60 грн. Відтак, відновлення пошкодженого транспортного засобу шляхом ремонту є економічно недоцільним. Тому страхувальником відповідно до положеньст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовано різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, яка становить 13 344,72 грн. Вказані обставини суд залишив поза увагою та не дав їм належної правової оцінки.

Покладаючи в основу рішення висновок спеціаліста-оцінювача ОСОБА_4 суд не прийняв до уваги, що в протоколі огляду останнім транспортного засобу не зазначено ряд пошкоджень автомобіля, які вказані у протоколі огляду транспортного засобу від 04 грудня 2014 року. Крім того, огляд пошкодженого автомобіля проводився оцінювачем без участі представника страхової компанії та учасників ДТП.

Безпідставно суд вважав також, що зростання розміру виплати має місце у зв'язку із зростанням курсу валюти, оскільки вищезазначений спеціальний закон, який регулює спірні правовідносини, таких положень не містить.

Неправильним є і висновок суду про стягнення витрат на правову допомогу. При цьому судом не враховано, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному рішенні.

Відповідно для підтвердження суми витрат на правову допомогу позивачем не надано суду розрахунок такої допомоги із зазначенням проведених адвокатом процесуальних дій та їх вартості, актів виконаних робіт та платіжних доручень тощо.

Посилаючись на зазначені обставини апелянт просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Представник апелянта та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає розглядові справи у їхвідсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Постановляючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 31.01.2015 року, згідно якого ринкова вартість транспортного засобу становить 35 863,00 грн., як такого, що більш точно відповідає вимогам проведення експертизи зважаючи на обрання порівняльного підходу та визначення ціни транспортного засобу з врахуванням діючого станом на час виплати курсу долара США.

Однак такий висновок суду не узгоджується з нормами матеріального права та не відповідає обставинам справи виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 22.1.ст. 22, ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховик при настанні страхового випадку відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи відповідно до лімітів відповідальності страховика. При цьому відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи 19 листопада 2014 року на автодорозі «Стрий-Чернівці» за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Реnault Rapid».

Винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, згідно постанови Долинського районного суду від 17 лютого 2015 року визнано ОСОБА_3 (а.с.9).

Встановлено, що автомобіль НОМЕР_3, за участі якого сталося зіткнення, був застрахований ПрАТ «Страхова Компанія «ПРОВІДНА», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ 2243440 від 04 липня 2014 року. Відповідно до п. 4 полісу ліміт майнової відповідальності склав п'ятдесят тисяч грн., франшиза - нуль грн.(а.с.25).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 посилався на те, що стягненню на його користь із відповідача підлягає страхова виплата в розмірі 11 682,41 грн., що складає різницю між матеріальним збитком та фактично виплаченою частиною страхових коштів. При цьому суму вартості матеріального збитку ним визначено на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 31 січня 2015 року №12.

Відповідно до цього висновку, складеного експертом ОСОБА_4 на підставі заяви ОСОБА_2, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників, що підлягають заміні пошкодження автомобіля «Реnault Rapid», реєстраційний номер НОМЕР_4 складає 44 206,10 грн. Матеріальний збиток завданий власнику пошкодженого автомобіля визначено в розмірі ринкової вартості на час дослідження і складає 35 863,00 грн. При цьому із змісту висновку вбачається, що середньо-ринкова вартість транспортного засобу складає 39 848,00 грн. (а.с.10-24).

Як передбачено п.п. 34.2., 34.3. ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

З'ясовано, що у передбачений законом строк страховиком направленого свого представника для визначення розміру збитків.

Згідно звіту №65/14 про оцінку вартості матеріального збитку від 05 грудня 2014 року вартість матеріального збитку з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу, заподіяного власнику КТЗ «Реnault Rapid», реєстраційний номер НОМЕР_4, внаслідок ДТП дорівнює ринковій вартості і складає 24 680,60 грн. При цьому вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 73 510,54 грн. (а.с.49-65).

Відповідно до ст. 30.1. Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі ст. 30.2. Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічно, як роз'яснено в п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

З матеріалів справи видно, що 24 лютого 2015 року страховою компанією виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 13 344,72 грн. (а.с.71). При цьому вказана сума обчислена виходячи з різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди (24 680,60 грн. - 11 335,88 грн. = 13 344,72 грн.).

В засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 ствердив, що він не погодився із визнанням транспортного засобу знищеним, відремонтував його, на що затратив приблизно 22 000,00 грн., та експлуатує його. Однак, на підтвердження оплати ремонту доказів ним не представлено.

За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду з захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ч. 3 ст.10, ч. 2 ст.59, ст. 60 ЦПК України ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Передбачене ст. ст. 10, 27, ч. 1 ст. 143 ЦПК Україниправо сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов'язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що в матеріалах справи є суперечливі докази на підтвердження розміру матеріальних збитків, заподіяних позивачу внаслідок пошкодження у ДТП автомобіля, апеляційним судом роз'яснено останньому право заявити клопотання про призначення у справі судової авто товарознавчої експертизи.

Однак, відповідного клопотання ОСОБА_2 не заявлено.

За таких обставин та враховуючи, що ПрАТ «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» у встановленому законом порядку проведено автотоварознавче дослідження пошкодженого автомобіля, визначено суму збитків та виплачено страхове відшкодування, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_2 є безпідставним.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції на порушення ст.ст. 212, 214 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не встановив, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; у достатньому обсязі не визначився щодо характеру спірних правовідносин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

А тому постановлене ним всупереч норм матеріального та процесуального права рішення, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

В зв'язку із постановленням нового рішення відповідно до ст. 88 ЦПК України скасуванню підлягає також і рішення суду в частині судових витрат.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 31 серпня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюч ий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

В.М. Соколовський