АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В.,Рейнарт І.М.

при секретарі Хоменку О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 757/14906/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10939/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гладун Х.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, третя особа: Державна казначейська служба України, в якому просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 642 380,15 грн., в тому числі основний борг 354 843,62 грн., сума інфляційних втрат 185 705,40 грн. та 3% річних у сумі 91 831,13 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вироком суду на її користь із засудженого ОСОБА_5 стягнуто матеріальну та моральну шкоду. Оскільки, в ході примусового виконання вказаного рішення суду встановлена неплатоспроможність засудженого, просить постановити рішення, яким на підставі ст. 1177 ЦК України, в редакції, що діяла на дату відкриття виконавчого провадження, за рахунок Державного бюджет відшкодувати їй заподіяну злочином матеріальну шкоду та, оскільки відповідач ухиляється від виконання такого обов'язку, на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути заборгованість з урахуванням інфляційної складової та 3% річних.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилався на те, що суд першої інстанції не правильно застосував положення ст. 1177 ЦК України, оскільки згідно ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту існуючих прав та свобод, тому твердження про те, що внесенням змін до вказаної норми права Держава не гарантує відшкодування своїм громадянам шкоди, заподіяної злочином є порушенням основного закону України. Крім того, саме Кабінет Міністрів України повинен був до 01.04.2003 року підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України законопроект, який би врегулював дані правовідносини, проте більше 10 років цього зроблено не було, а тому, на думку апелянта, позов підлягає задоволенню.

Крім того, позов в будь якому разі підлягає задоволенню, оскільки на момент відкриття провадження даних змін в ст. 1177 ЦК України не було внесено, а на думку апелянта, у позивача виникло право на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України в день відкриття виконавчого провадження 08.02.2013 року, коли ОСОБА_5 був неплатоспроможний.

Представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі.

Інші учасники процесу у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності зазначених осіб.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12.12.2012 змінено вирок Бородянського районного суду Київської області від 20.09.2012 та ОСОБА_5 пом'якшено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі, а також змінено вирок в частині цивільного позову ОСОБА_1, та стягнуто із засудженого ОСОБА_5 на її користь 354 843 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди. (а.с. 11-16)

Вказані кошти примусово стягуються із боржника в рамках виконавчого провадження у Відділі державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, що не заперечується сторонами.

Постановами державного виконавця від 12 листопада 2013 року оголошено розшук майна боржника та зупинено виконавче провадження до розгляду справи по суті. (а.с.20,23)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що станом на час розгляду справи діє нова редакція ст. 1177 ЦК України (згідно Закону України від 16.05.2013р. №245-VII), відповідно до якої компенсація шкоди, заподіяної злочином, за рахунок Державного бюджету України здійснюється у порядку, передбаченому законом, проте на сьогоднішній день законодавчо не визначено такого механізму відшкодування шкоди. Крім того, на сьогоднішній день триває виконавче провадження про стягнення коштів з ОСОБА_5 на користь позивача, а тому його право на відшкодування шкоди реалізується ним за рахунок засудженого ОСОБА_5

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування майнової шкоди за рахунок Державного бюджету, також не підлягають задоволенню і похідні від нього позовні вимоги про відшкодування такої шкоди з урахуванням інфляційної складової та 3% річних з підстав викладених вище.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що Кабінет Міністрів України повинен був до 01.04.2003 року підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України законопроект, який би врегулював дані правовідносини.

Провадження у цивільних справа здійснюється відповідно до Закону, чинного на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч.3 ст.2 ЦК України), а давати оцінку законотворчій діяльності Кабінету Міністрів України в повноваження судів загальної юрисдикції не входить.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними і доводи апеляційної скарги про те, що позов в будь якому разі підлягає задоволенню, оскільки на момент відкриття провадження даних змін в ст. 1177 ЦК України не було внесено, а на думку апелянта, у позивача виникло право на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України в день відкриття виконавчого провадження 08.02.2013 року, коли ОСОБА_5 був неплатоспроможний.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Всупереч вказаним нормам права, позивачем не надано і матеріали справи не містять доказів того, що боржник ОСОБА_5 був визнаний неплатоспроможним.

Судова колегія встановила, що на час розгляду справи, у Відділі державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції триває виконавче провадження № 36571521 з примусового виконання виконавчого листа № 1/1006/162, виданого 16.01.2013 Бородянським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача заборгованості у розмірі 364 843,00 грн.

Даних про те, що виконавче провадження закрито з підстав неможливості стягнення з боржника коштів матеріали справи не містять, а тому не обґрунтованими є висновки апелянта що ОСОБА_5 був визнаний неплатоспроможним одним тільки відкриттям виконавчого провадження.

Належних доказів несплатоспроможності боржника та відсутності майна для погашення боргу суду не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року колегія обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді