Справа №578/1269/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Косар А. І.
Номер провадження 22-ц/788/748/15 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В. А.

за участю секретаря - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області

на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 23 лютого 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Сумської області, Державної казначейської служби України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 23 лютого 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 з Державного бюджету України 19880 грн. 90 коп. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, яка підлягає списанню Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Вказане рішення суду Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області оскаржило в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі третя особа, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині визначення розміру моральної шкоди.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що розмір визначеної судом першої інстанції моральної шкоди є необґрунтовано завищеним, оскільки суд не навів достатніх критеріїв визначення розміру такої шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області ОСОБА_4, яка підтримала апеляційну скаргу, представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Сітайло Ю.А. про залишення рішення суду без змін, з'ясувавши думку прокурора прокуратури Сумської області Кошлякової А.Ю., яка при вирішенні справи покладалась на розсуд суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою слідчого СВ Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області від 13 вересня 2012 року порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_3 з приводу дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с. 14).

В той же час, вироком Краснопільського районного суду Сумської області від 31 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 23 січня 2014 року, ОСОБА_3 був виправданий за ч.2 ст.286 КК України за відсутністю в його діях складу злочину (а.с. 3-8, 9-11).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2014 року вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 31 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 23 січня 2014 року щодо ОСОБА_3 залишено без змін (а.с. 12-13).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався положеннями п. 1 ст. 1, п. 1 ст. 2, п. 5 ст. 3, ст. ст. 4, 11-13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та виходив із того, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування позивач перебував під слідством та судом і зазнав душевних страждань, що виявились у порушенні його нормальних життєвих зв'язків як в сім'ї, так і на роботі, приниження його авторитету, що вплинуло на стосунки з оточуючими людьми, у зв'язку з чим йому було завдано моральної шкоди, на відшкодування якої суд визначив 19880,90 грн., виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування ОСОБА_3 під слідством та судом з 13 вересня 2012 року по 23 січня 2014 року, тобто з моменту порушення кримінальної справи відносно нього і до набрання законної сили виправдувальним вироком.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 13 квітня 2012 року № 4652-VI) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Як передбачено п. 1 ст. 2 зазначеного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду.

Як зазначено в п. 5 ст. 3 Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема, моральна шкода.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 12 Закону, розмір відшкодування шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У положеннях ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону зазначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Також в п. 2 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, зазначено, що вищевказаний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, поновлення порушених у зв'язку з цим трудових, службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав, а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов'язані з цим обов'язки зазначених органів.

Виходячи з вимог п. 17 вказаного вище Положення, передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Крім того, як роз'яснив з цього приводу Пленум Верховного Суду України у п. 14 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У п. 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України йдеться про те, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром зарплати, то суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи.

З аналізу вищенаведеного законодавства стосовно відшкодування позивачу шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, а також роз'яснень щодо застосування цього законодавства, можна зробити висновок, що суд першої інстанції правильно вважав встановленими обставини того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, про що йдеться у ст. 23 ЦК України, так як внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування позивач перебував під слідством та судом, в результаті чого переніс душевні страждання.

Що стосується визначення судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди, то він є обґрунтованим, так як визначений на підставі вимог закону, зокрема, ч. 1 ст. 12, ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», п. п. 2, 17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги про протилежне не заслуговують на увагу колегії суддів.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області відхилити, а рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -