АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/2688/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1872/15Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Панченка О.О., Пікуля В.П.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ФАРМКО» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ФАРМКО» до ОСОБА_2 про повернення коштів отриманих безпідставно, внаслідок рахункової помилки,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2015 року в позові товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ФАРМКО» до ОСОБА_2 про повернення коштів отриманих безпідставно, внаслідок рахункової помилки відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі ТОВ «Компанія ФАРМКО», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 27 травня 2004 року між ОСОБА_3 та ТОВ "Компанія Фармко" укладено договір оренди землі №П-61, який зареєстровано 14 липня за №123 у Машівському РВ ПРФ «ЦДЗК».

Після смерті ОСОБА_3 спадщину, яка складається з земельної ділянки площею 6,05 га та розташована на території Михайлівської сільської ради Машівського району, прийняв її син ОСОБА_2, який отримав 4 серпня 2009 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Відповідно до п. 40 укладеного між сторонами договору оренди землі перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Згідно наданого позивачем розрахунку виданої орендної плати, орендодавцем ОСОБА_2 за період з серпня 2011 року по січень 2014 року отримано 22371 грн.01 коп.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ТОВ «Компанія Фармко» посилалось на наявність рахункової помилки, внаслідок якої відповідач безпідставно отримав 14402 грн. 01 коп., які згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що отримана відповідачем орендна плата нараховувалася згідно до наявних між сторонами договірних правовідносин, сплачувалась орендарем добровільно, відтак заявлена сума в 14402 грн.01 коп. не підлягає поверненню за правилами ст. 1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав,якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Пунктом 13 договору оренди земельної ділянки передбачено, що розмір орендної плати переглядається один раз у 2 роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках передбачених законом.

Відповідно п.9 договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 1300 гривень в грошовій формі. Крім орендної плати у разі смерті орендодавця орендар надає родині орендодавця допомогу на ритуальні послуги у розмірі 100 гривень.

Відповідно до п.10 договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції.

Таким чином в укладеному між сторонами правочині сторони визначили суму орендної плати, підстави її збільшення, форму та строки її внесення.

Оскільки правовідносини між сторонами виникли на підставі цивільного договору, який не був розірваний або визнаний недійсним у передбаченому законом порядку, положення ст. 1212 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються, а відтак і правових підстав для стягнення з орендодавця безпідставно набутого майна у вигляді коштів в розмірі 14402 грн.01 коп. як отриманих внаслідок рахункової помилки - не має.

Посилання апелянта, що виплачені в більшому розмірі кошти не є орендною платою, колегія суддів не приймає до уваги у зв'язку з тим, що таке твердження фактично суперечить змісту позовної заяви, яка була обґрунтована допущеною рахунковою помилкою при виплаті орендної плати, з якої підлягав до сплати податок податковим агентом - підприємством-орендарем, тобто ТОВ «Компанія «ФАРМКО».

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду, як постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ФАРМКО» відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Судді :

З оригіналом згідно.