АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/499/15 Головуючий в І інстанції Посунько Г.А.
Категорія: 27 Доповідач: Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця «04» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Прокопчук Л.П.
Суддів:Полікарпової О.М.,
Базіль Л.В.
при секретарі:Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6 на рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від «10» грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року позивач ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно з кредитним договором від 05.11.2007 року та додаткової угоди №1 05.11.2007 року ОСОБА_6 надано кредит у сумі 47385 доларів США зі сплатою відсотків 12,39% річних на строк до 05.09.2019 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору в цей же день між банком і ОСОБА_7 був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором у тому ж об'ємі, що і позичальник.

Відповідно до пункту 3.3.1 кредитного договору ОСОБА_6 повинен був щомісячно вносити мінімальний платіж у сумі 333,70 доларів США, однак взятих на себе зобов'язань він не виконував і тому станом на 01 липня 2013 року утворилася заборгованість, яка становить 68202,64 доларів США, що еквівалентно 545142,24 грн.

Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно всю суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 10 грудня 2014 року позов банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість по кредиту у сумі 17000,66 доларів США, еквівалентних 135886,27 грн.; по відсоткам за користування кредитом у сумі 15907,79 доларів США, еквівалентних 127151 грн.; пеню за порушення строків платежів по кредиту та відсоткам у сумі 440,63 доларів США, еквівалентних 3521,92 грн.; штраф за порушення умов кредитного договору в сумі 4738,50 доларів США, еквівалентних 37874,83 грн.; всього 38087,58 доларів США, еквівалентних 304434,02 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість по кредиту в сумі 27873,48 доларів США, еквівалентних 222792,73 грн.; по відсоткам за користування кредитом в сумі 2131,33 доларів США, еквівалентних 17035,72 грн.; пеню за порушення строків платежів по кредиту та відсоткам в сумі 109,31 доларів США, еквівалентних 873,71 грн.; всього 30114,12 доларів США, еквівалентних 240702,16 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити банку у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник публічного акціонерного товариства «Надра», вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 05 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством (згодом - публічним акціонерним товариством) комерційний банк «Надра» і ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, за яким останньому надано кредит у сумі 47385 доларів США на строк до 05.09.2019 року зі сплатою 12,39% річних.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 05 листопада 2007 року між банком і ОСОБА_7 було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель відповідає перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку у тому ж об'ємі, що і позичальник.

Відповідно до пункту 3.3.1 кредитного договору позичальник зобов'язувався здійснювати повернення суми кредиту рівними платежами щомісячно у сумі 333,70 доларів США, починаючи з грудня місяця 2007 року.

Однак ОСОБА_6 належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань і тому станом на 01 липня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 68202,46 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту у сумі 44874,14 доларів США, що еквівалентно 358679 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 18039,12 доларів США, що еквівалентно 144186,72 грн.; пені за порушення строків платежів по кредиту та відсоткам у сумі 550,69 доларів США, що еквівалентно 4401,69 грн.; штрафу за порушення умов кредитного договору в сумі 4738,50 доларів США, що еквівалентно 37874,83 грн.

Задовольняючи позовні вимоги банку частково та визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_6 та розмір солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_6 і ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог, умов кредитного договору та договору поруки, розрахунку заборгованості, положень Цивільного кодексу України, які регулюють кредитні правовідносини, а також правових висновків Верховного Суду України, які є обов'язковими для всіх судів України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки правильно визначившись з характером спірних правовідносин, суд вірно застосував до них норми матеріального права, дав належну оцінку зібраним у справі доказам і відтак постановив законне і обґрунтоване рішення, висновки якого не спростовані доводами апеляційної скарги.

Так, посилання апелянта у скарзі на те, що банком під час укладання кредитного договору його навмисно введено в оману як споживача отриманих послуг чим порушено його права, колегією не може бути прийнято до уваги, оскільки предметом даного спору є виконання умову кредитного договору, а не його чинність.

Матеріалами справи підтверджено, що 05 лютого 2014 року ухвалою суду першої інстанції зупинялося провадження у даній справі за клопотанням представника відповідача у зв'язку із зверненням ОСОБА_6 до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним /а.с. 135/.

Проте ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 вересня 2014 року його позовна заява залишена без розгляду у зв'язку з подачею про це заяви /а.с. 143/.

Тому суд першої інстанції підставно виходив з чинності кредитного договору і такий висновок на думку колегії узгоджується з приписами ст. 204 ЦК України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За встановленого посилання апелянта на порушення Закону України «Про захист прав споживачів» та Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» при укладенні кредитного договору є неспроможними.

Доводи скарги в частині того, що судом «не наведено жодної формули розрахунку пені та відсотків», то за умовами кредитного договору про формули розрахунку таких виплат не йдеться, а чітко передбачено їх розрахунок у пунктах 1.3.1, 5.2 кредитного договору та належним чином обґрунтовано судом першої інстанції у своєму рішенні.

Неспроможними є і посилання апелянта на невизначеність стягнутого штрафу з урахуванням того, що п.5.3 кредитного договору про стягнення штрафу у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1 цього договору відсилає до пункту 4.3 договору, який є неконкретизованим.

Апелянт не звернув уваги на те, що судом першої інстанції в ході розгляду справи це питання було уточнене і представником позивача пояснено, що штраф у розмірі 4738,50 доларів США нарахований відповідно до п.5.3 та підпункту 4.3.14 кредитного договору, т.я. ОСОБА_6 не виконав свого зобов'язання щодо обов'язкового страхування предмету іпотеки та свого життя.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування банком сплаченої відповідачем суми заборгованості у розмірі 16 тис. доларів США, то вказані доводи спростовуються розрахунком заборгованості, наданого банком.

Посилаючись на необґрунтовану відмову судом у прийнятті доказів, апелянтом не зазначено, коли заявлялось ним клопотання про залучення доказів і яких саме.

Не долучені вони апелянтом і до поданої апеляційної скарги. В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_6 і його представник повторно не з'явилися.

Що стосується розгляду справи за відсутності відповідача та його представника, то колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ці учасники процесу зловживали своїми процесуальними правами, т.я. із заявами про відкладення розгляду справи зверталися до суду 8 разів /а.с. 49, 58, 76, 84, 103, 151, 239, 253/.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є такими, що висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення і скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального і процесуального права, не має.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук