НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/85/15
№ 2/183/1122/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення, без надання іншого житлового приміщення,

встановив:

Подано позов ОСОБА_1 про виселення, без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_3 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності.

Позов, з посиланням на ст.ст.116, 157 ЖК України обґрунтовано посиланням на створення позивачу відповідачем умов, які роблять неможливим проживання з ним в одному будинку через систематичне порушення останнім правил співжиття.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позову, вказуючи, що відповідач є колишнім чоловіком доньки позивача - ОСОБА_2 За час спільного проживання з її донькою, відповідач неодноразово вчиняв насилля в сім`ї, постійні скандали та сварки. Коли шлюбно-сімейні відносини припинились, ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_5, яка є також і донькою відповідача, через поведінку останнього змушена була виїхати до іншого житлового приміщення. Відповідач залишився проживати в квартирі за місцем реєстрації, що належить позивачу. навіть після виїзду ОСОБА_2 відповідач не припинив вчиняти скандали, створив позивачу умови, за яких вона не може користуватися належним їй майном, створює їй умови, в яких не можливо проживати відключаючи газ та опалення, своїми протиправними діями посягає на життя та здоров`я позивача. Посилалася на те, що відповідача неодноразово попереджено про недопустимість порушення правил співжиття, однак заходи з попередження відповідач ігнорує.

Відповідач та його представник позов не визнали, вказуючи, що фактично квартира, що є у власності позивача поділена на два відокремлених житлових приміщення. Відповідач не чинить перешкод позивачу в користуванні приміщенням, не створює загроз життю та здоров`ю останнього. Сварки, що відбувалися між відповідачем та ОСОБА_2, відбувалися до того, як остання виїхала з квартири позивача і доказів того, що після виїзду ОСОБА_2 створено умови, не сумісні для спільного проживанням позивачем не надано. Крім того, проживаючи в квартирі відповідач поніс витрати на поліпшення житла. Позивач безпідставно набув право власності на майно і відповідач має право власності на ? частину квартири.

В судовому засіданні допитано в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 20 грудня 2013 року житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, позивач набула право власності на означену квартиру, отримавши її у дар від ОСОБА_2 /а.с.6-7, 8/.

У вказаному будинку в період з 24 вересня 2010 року по 19 грудня 2013 року був, та з 25 грудня 2013 року, зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_3 /а.с.12, 38/, який на момент реєстрації у будинку був чоловіком ОСОБА_2 /а.с.13/ - доньки ОСОБА_1 згідно визнаних сторонами обставин.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано 05 серпня 2014 року /а.с.13-15/.

Позивач, вказуючи на неможливість подальшого проживання з відповідачем в належному їй житловому приміщенні, просить виселити останнього з квартири без надання іншого житлового приміщення.

Розглядаючи позов, суд виходить з наступного.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ч. 1 ст. 157, ст. 116 ЖК України.

Так, відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, а саме у разі систематичного руйнування чи псування ними належного власнику жилого приміщення або використання його не за призначенням, або систематичного порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Виселення провадиться в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, для застосування норми цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів житлово-будівельних кооперативів, трудових колективів тощо.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів житлово-будівельних кооперативів, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Відповідно до висновку ДІМ Новомосковського МВ ОСОБА_7, 22 квітня 2013 року за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 від 10 квітня 2014 року, з ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду та винесено офіційне попередження щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї /а.с.19/.

У відповідності до висновку ДІМ Новомосковського МВ ОСОБА_7, 22 квітня 2014 року за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 від 11 квітня 2014 року, з ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду та винесено офіційне попередження щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї /а.с.18/.

Згідно з висновком ДІМ Новомосковського МВ ОСОБА_8, 19 травня 2014 року за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 від 13 травня 2014 року, з ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 /а.с.21/.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП та притягнуто відповідача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Судом встановлено, що з лютого 2014 року ОСОБА_3 по час ухвалення постанови влаштовує сварки з ОСОБА_2, чим скоїв насильство у сім`ї /а.с.29/.

У відповідності до висновку ДІМ Новомосковського МВ ОСОБА_7, 17 червня 2014 року за результатами розгляду звернення ОСОБА_9 від 06 червня 2014 року, з ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї /а.с.22/.

Відповідно до висновку ДІМ Новомосковського МВ ОСОБА_7, 18 грудня 2014 року за результатами розгляду звернення ОСОБА_9 від 03 грудня 2014 року щодо погроз зі сторони ОСОБА_3, з ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду про недопустимість скоєння антигромадської поведінки /а.с.25/.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України /а.с.30-31/. Судом встановлено, що 09 лютого 2014 року близько 02 год. 10 хв. ОСОБА_3 на порозі вхідної двері до будинку 2/2 по вул. Тургенєва м. Новомосковськ Дніпропетровської області, де мешкає ОСОБА_1 здійснив один постріл ОСОБА_10 у праве стегно з переду, чим спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які відносяться до легких.

Як встановлено висновком о/у сектору КР Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 07 березня 2015 року за матеріалами розслідування, зазначеними у повідомленні ОСОБА_3, на протязі тривалого часу ОСОБА_3, ОСОБА_11 влаштовують скандали та суперечки, постійно сваряться між собою.

Допитана, як свідок неповнолітня ОСОБА_5 показала, що під час спільного проживання її батьків, її батько ОСОБА_3 зловживав спиртними напоями, неодноразово вчиняв сварки, погрожував позивачу та її матері - ОСОБА_2 Після розлучення її батьків відповідач продовжив вчиняти сварки, в тому числі і з позивачем, не реагуючи на попередження працівників правоохоронних органів, яких викликала її бабуся. Показала, що квартира, в якій проживаються позивач та відповідач фактично поділена на два відокремлених житлових приміщення. Водночас у житловому приміщенні, в якому мешкає відповідач знаходяться крани, за допомогою яких її батько припиняв постачання в житлове приміщення, в якому мешкає позивач опалення, газу. Крім того, в частині квартири, в які проживає позивач відсутня кухня, що створює незручності позивачу.

Свідок ОСОБА_6 повідомила, що неодноразово була присутня під час сварок між позивачем, відповідачем та ОСОБА_2 як до, так і після розлучення ОСОБА_2 з ОСОБА_3 Бачила тілесні ушкодження у ОСОБА_2, які, зі слів останньої заподіяв відповідач.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт систематичного порушення відповідачем правил співжиття, триваючої антигромадської поведінки стосовно власника жилого будинку та інших співмешканців, зокрема неповнолітньої дитини, вжиття неодноразових заходів запобігання і громадського впливу відносно відповідача 22 квітня 2014 року, 19 травня 2014 року, 10 червня 2014 року, 17 червня 2014 року, 18 червня 2014 року, які, з огляду на висновок о/у сектору КР Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 07 березня 2015 року позитивних результатів не дали, та підтверджують наявність антигромадської поведінки відповідача, що підтверджує створення умов, які унеможливлюють спільне проживання власника житлового приміщення позивача та користувача житлового приміщення відповідача.

При цьому, досліджуючи позицію відповідача про недопустимість в якості доказу Протоколів зборів громадян, мешкаючи на території 30 кварталу в м.Новомосковськ від 19 грудня 2014 року та від 10 жовтня 2014 року, суд вважає за необхідне визнати означений доказ недопустимим, оскільки Свідок ОСОБА_6, якою, окрім інших, підписано протоколи повідомила, що на прохання позивача підписала заяву про звернення до голови квартального комітету з приводу дій відповідача. На зборах мешканців 30 кварталу м. Новомосковська присутня не була та підписала його на прохання позивача.

Позицію відповідача щодо фактичного поділу квартири на два окремих приміщення, що вказує на можливість спільного проживання, суд не приймає до уваги, як таку, що не має відношення до предмету розгляду даної справи.

Посилання на те, що поведінка відповідача змінилася після фактичного переїзду ОСОБА_2 до іншого житлового приміщення, суд не приймає до уваги з огляду на показання ОСОБА_5, матеріали цивільної справи, якими підтверджено відсутність зміни антигромадської поведінки відповідача.

Посилання на те, що показання надані свідком ОСОБА_5 є недопустимими, оскільки надані під тиском та впливом думки позивача, ОСОБА_12 суд не приймає до уваги, як безпідставні.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує з урахуванням ст.88 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем судового збору в розмірі 243,00 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 5-8, 10, 57, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення, без надання іншого житлового приміщення задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету судовий збір в розмірі 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі складено 01 вересня 2015 року

Суддя Д.О. Парфьонов