АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8654/15 Справа № 188/179/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Полубан М. П. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ 06 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Ремеза В.А. Міхеєвої В.Ю.

при секретарі Видюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі прокуратури Петропавлівського району Дніпропетровської області на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, третя особа - Павлоградська товарна біржа, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 20.11.2000 р. на підставі договору купівлі-продажу, укладеного на Павлоградській товарній біржі, вона придбала у КСП " 40 років Жовтня " магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною площею 46 кв. м. по АДРЕСА_1 за 3600,0 грн. Згідно висновку про оцінку майна, вартість будівлі - 38429 грн. У теперішній час у неї виникла необхідність розпорядитися даним магазином, але зробити цього не може, тому, що правовстановлюючий документ на магазин не відповідає вимогам закону, зокрема, згідно ст. 227 ЦК України (який діяв на момент здійснення угоди) дана угода підлягала обов'язковому нотаріальному посвідченню, а вони її оформили на Павлоградській товарній біржі. Згідно витягу з реєстру КСП "40 років Жовтня" ліквідоване і правонаступників немає. Таким чином, вона добросовісно заволоділа спірним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно їм володіє більше 10 років. Придбаний нею магазин знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1, розміром 0,013 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка надана їй для комерційного використання, що підтверджується проектом землеустрою, що до відведення земельної ділянки у власність. Вказаною земельною ділянкою вона користується на протязі 15 років і тому за нею має бути визнане право власності за набувальною давністю. Просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною площею 46 кв. м. по АДРЕСА_1; визнати за нею право власності за набувальною власністю на земельну ділянку по АДРЕСА_1 розміром 0.013 га, кадастровий номер - НОМЕР_1.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року, у якому виправлено описку ухвалою того ж суду від 03.04.2015 року, позовні вимоги задоволені частково та визнано за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі прокуратура Петропавлівського району Дніпропетровської області посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України. Повістку про виклик у дане судове засідання позивачка отримала 22.09.2015 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи; про причини неявки позивачка суд не повідомила.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позову з ухваленням у скасованій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на магазин, виходячи з наступного.

Встановлено судом, та стверджується зібраними у справі доказами, що 20.11.2000 р. продавець КСП "40 років Жовтня" (с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області) уклало договір купівлі-продажу магазину "Продмаг", загальною площею 46,0 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 з покупцем ОСОБА_2. Зазначений магазин продано за 3600,0 грн. Договір купівлі-продажу посвідчено Павлоградською Товарною біржею.

Реєстраційним посвідченням Павлоградського БТІ посвідчується що цілий магазин по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу виданого 20.11.2000 р. Павлоградською товарною біржою ( 11/9-НДП). Записано в реєстраційну книгу № 1-164.

При укладенні вказаного договору не було дотримано письмової нотаріальної форми.

Державною реєстраційною службою України надана інформацію про те, що КСП "40 років Жовтня" правонаступників не має.

Довідкою Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 09.02.2015 р. (вих. № 412) зазначається, що на території сільської ради сільгоспвиробництва колгоспу 40-років "Жовтня" не існує.

Довідкою від 18.09.2014 р. (вих. № 1946) вищезазначеної сільської ради зазначається, що згідно рішення № 199-ХІІ/ХХІУ скликання від 16.02.2004 р. позивачці надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення для комерційної діяльності у власність розміром 0,01 по АДРЕСА_1

Висновком суб'єкта оціночної діяльності ринкова вартість спірного приміщення становить 38429,0 грн.

Встановлено, що в провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа №188/156/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу будівлі магазину по АДРЕСА_1 укладеного 21.10.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, про визнання за ОСОБА_3 права власності на вказаний об»єкт нерухомості. Рішенням місцевого суду від 03.02.2014 року позов задоволено у повному обсязі; рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.10.2014 року вказане рішення районного суду скасоване з ухваленням нового рішення по відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно рішення апеляційного суду від 29.10.2014 року у справі №188/156/14-ц Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили, в обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_3 посилалась на те, що 21.10.2013 року між нею та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу будівлі магазину по АДРЕСА_1; відповідно до укладеної угоди позивачка ОСОБА_3 сплатила відповідачці ОСОБА_2 за будівлю магазину грошові кошти в сумі 38429,0 грн, а остання, в свою чергу, надала позивачці ОСОБА_3 відповідну розписку і передала вказану будівлю у користування. Дані обставини було визнано ОСОБА_2, яка до суду першої інстанції подала заяву про розгляд справи без її присутності та про визнання позову, що відображено у рішенні місцевого суду від 03.02.2014 року.

Згідно частин 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз»яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Згідно ч. 1 ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги зміст та підстави позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу будівлі магазину по АДРЕСА_1; враховуючи, що ОСОБА_2 вказаний позов було визнано у повному обсязі та, зокрема, факт передачі (з волі володільця ОСОБА_2.) спірної будівлі магазину у 2013 році у користування ОСОБА_3, - колегія дійшла висновку, що твердження ОСОБА_2 про безперервне володіння спірним майном з листопада 2000 року по час пред»явлення позову про визнання права власності за набувальною давністю (лютий 2015 року) є надуманими та не відповідають встановленим фактичним обставинам справи, адже ОСОБА_4 визнано факт передачі спірної будівлі магазину у користування ОСОБА_3, що мало місце до пред»явлення позову про визнання права власності за набувальною давністю.

Колегія звертає увагу, що на підставі рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2014 року у справі №188/156/14-ц (яке в подальшому було скасоване рішенням апеляційного суду від 29.10.2014 року) за ОСОБА_3 20.02.2014 року було зареєстровано право власності на будівлю АДРЕСА_1 реєстрація права власності ОСОБА_3 на спірне майно припинена 31.03.2015 року на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.10.2014 року. Викладене стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 131 - 132).

Крім того, позивачкою заявлено позов з приводу визнання права власності на будівлю магазину по АДРЕСА_1 площею 46 кв.м., а згідно технічного паспорту від 2013 року загальна площа будівлі магазину за вказаною адресою становить 73,1 кв.м. (а.с. 110 - 112); до винесення оскаржуваного рішення позивачкою уточнення позовних вимог не здійснювалось.

Зважаючи на зміст ст. 119 ЗК України, враховуючи недоведеність твердження позивачки про безперервне володіння будівлею магазину, що розташована на спірній земельній ділянці; приймаючи до уваги, що на час розгляду даної справи 15-річний строк користування спірною земельною ділянкою (з листопада 2000 року) не сплинув, - місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Отже, рішення місцевого суду в частині задоволення позовної вимоги про визнання права власності на будівлю магазину за набувальною давністю підлягає скасуванню з ухваленням у вказаній частині нового рішення про відмову у задоволенні даної позовної вимоги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду в частині задоволення позовної вимоги про визнання права власності на будівлю магазину за набувальною давністю не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням у вказаній частині нового рішення про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокуратури Петропавлівського району Дніпропетровської області - задовольнити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності за набувальною давністю на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 46 кв.м., по АДРЕСА_1 - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання за ОСОБА_2 права власності за набувальною давністю на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 46 кв.м., по АДРЕСА_1 - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді