Справа № 2-3990/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2011 року Соснівський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого-судді - Бащенко С.М.

при секретарі - Корсуновій М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Соснівської районної ради про усунення перешкод в користуванні жилим будинком, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі з 06.08.1994 р. по 18.11.2009 р., від якого має неповнолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею.

Під час шлюбу ОСОБА_4 одержав в дар частину житлового будинку АДРЕСА_1 де сторони зареєструвалися у встановленому порядку, 7/60 частин якого 21.06.2003 року подарував ОСОБА_2

В квітні 2010 року відповідач, викинувши речі позивачки, почав перешкоджати їй та дочці в користуванні будинком, після профілактичної роботи міліції зобов'язався продати будинок та придбати колишній родині квартиру, чого до цього часу не зробив.

Крім того, як стверджує позивачка, відповідач відмовляється надати їй будинкову книгу, потрібну для заміни паспорта в зв'язку з одруженням. Оскільки в зв'язку з протиправними діями позивачка разом з дочкою та малолітнім сином від другого шлюбу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, вимушена проживати в орендованому житлі, просить вселити її з дітьми у спірний будинок, зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні ним та видати будинкову книгу.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснила, що в зв'язку з вкладенням виручених від продажу належної їй з матір*ю квартири коштів в ремонт спірного житла, вважає його спільною з відповідачем сумісною власністю. Дійсно має непридатний для проживання приватний будинок, але це не стосується суті справи.

В судовому засіданні відповідач позов не визнав, пояснивши, що і він і відповідачка створили нові сім*ї, які проживають окремо, причому відповідачем під розписку надано позивачці 9000 доларів СІЛА, які вона могла використати на ремонт власного будинку. Стверджував, що звільнив будинок від речей з метою його продажу і не перешкоджає своїй дочці ОСОБА_2 користуватися ним. Проти проживання в будинку відповідачки з новою родиною заперечує, оскільки вони не є членами його сім*ї. Про місцеперебування будинкової книги, яка знаходилась в спірному будинку під час проживання в ньому відповідачки, не знає.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні просив вирішити спір на розсуд суду з урахуванням інтересів дітей.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд знаходить позов не підлягаючим до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, позивачка перебувала з відповідачем ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі з 06.08.1994 р. по 18.11.2009 р., від якого має неповнолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними свідоцтв про одруження, про розірвання шлюбу, про народження дитини.

В 2002 р. ОСОБА_4 одержано в дар 9/20 частин будинку АДРЕСА_1 7/60 частин якого згодом подаровано ОСОБА_2, що підтверджується даними договору від 21.06.2003 року.

Відповідно до п.2 ч.І ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Отже, частина будинку АДРЕСА_1 не є спільним майном сторін, а особистою приватною власністю відповідача.

Посилання позивачки на істотне збільшення вартості майна за рахунок коштів, виручених від відчуження квартири, є голослівними, і всупереч вимогам ст.61 ЦПК України не підтверджені доказами.

Відповідно до ч.І ст.405 ЦК України, члени сім*ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону.

Позивачка, розірвавши шлюб з відповідачем, перестала бути членом його сім*ї, проживала з новим чоловіком, володіє на праві власності 41/100 домоволодіння по АДРЕСА_2, що підтверджується даними довідки БТІ від 22 лютого 2011 р. Сторони вирішили продати спірний будинок та розділити виручені кошти і ОСОБА_4 почав готувати будинок до продажу, для чого виніс речі ОСОБА_5 у врем*янку, щоб остання, оскільки має ключі від вказаного будинку, могла їх забрати у будь-який час на нову адресу проживання.

Вказаний факт підтверджується даними постанови про відмову в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_4 від 26.04.2010 р. Ця постанова ніким не оскаржена і не скасована, а отже встановлені нею обставини в силу ч.З ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи.

Таким чином, твердження позивачки про протиправне позбавлення її та дочки права на житло не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В судовому засіданні не добуто доказів перешкоджання неповнолітній ОСОБА_2 в користуванні її власністю, а також умисного переховування відповідачем будинкової книги, що є підставою для залишення позову без задоволення.

Керуючись ст.ст.4,10,11,88,209,212,214-215 ЦПК України, ст.ст.405 ЦК України,

суд-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Соснівської районної ради про усунення перешкод в користуванні жилим будинком залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Г оловуючий