Номер провадження: 22-ц/785/3506/15
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 5 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 - "Про розірвання шлюбу", -

ВСТАНОВИЛА:

12.08.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, по якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, посилаючись на те, що з травня 2014 року шлюбні відносини між ними фактично припиненні, втрачено почуття любові і поваги.

Представник позивача позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач та представник відповідача позов не визнали, заперечували проти задоволення позову.

Позивач, будучи сповіщеним належним чином, до суду не з*явився.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.02.2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу був задоволений: розірваний шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 23.11.1996 року Відділом РАГС Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеси, актовий запис № 975.

16.02.2015 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення районного суду, а також зазначаючи, що суд першої інстанції не дав сторонам с трок на примирення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, районний суд виходив з того, що шлюб між сторонами по справі носить формальний характер, між сторонами втрачено почуття любові, шлюбні відносини фактично припиненні та сторони проживають окремо.

Судом встановлені наступні фактичні обставини по справі.

23.11.1996 року Відділом РАГС Суворовської районної ради народних депутатів м. Одеси був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, від якого є неповнолітні діти - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сімейне життя у подружжя не склалося. Сім'я фактично розпалася та існує лише формально. Причиною розпаду сім'ї стало те, що сторони психологічно несумісні, мають різні погляди на життєві цінності, позивач створив іншу сім*ю, де народилася дитина.

Колегія суддів вважає, що шлюб між сторонами по справі носить формальний характер, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до положень Сімейного кодексу України, шлюб - це сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб - це добровільний, рівноправний союз, спільність чоловіка та жінки, спрямований на створення сім'ї.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією наведених норм права. можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце. А, також, приймаючи до уваги бажання й право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Сім'я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб.

Сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім'ї.

Відповідно до Хартії прав сім'ї, сім'я - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки.

Доводи апелянта не приймаються до уваги, оскільки предмет і підставу позову визначає лише позивач.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач ОСОБА_3 створив іншу сім'ю з ОСОБА_5, в них народилась дитина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що справа розглядалась судом тривалий час з вересня 2014 року по теперішній час. За вказаний час сторони по справі не примирились, позивач категорично заперечує проти примирення з відповідачем, оскільки створив іншу сім'ю.

Надання строку на примирення це право суду, а не обов'язок.

Таким чином, доводи відповідача про ненадання районним судом строку на примирення є необґрунтованими.

За таких обставин збереження сім'ї протирічить інтересам подружжя, і шлюб між сторонами по справі підлягає розірванню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною самого суб'єктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є доведеними та підтвердженими, у зв'язку з чим підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 5 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

П.М. Черевко

І.А. Артеменко

08.04.2015 року м. Одеса