Справа № 541/258/15-ц
Номер провадження 2/541/309/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 вересня 2015 року. Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі : головуючого - судді Чернюк В.Д.,

при секретарі Олешко Н.А.,

з участю адвокатів: Березовського Ю.В., Стахурлова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання незаконним розірвання трудового договору, стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди та покладення зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

В лютому 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з цим позовом до відповідача, посилаючись на порушення своїх трудових прав.

З урахуванням спірних правовідносин на суті заявлених позовних вимог ухвалою суду від 19 червня 2015 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучено Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі, Миргородську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області та Миргородський міськрайонний центр зайнятості / т. 1, а.с. 176 /.

При розгляді справи судом позивач ОСОБА_5 та її представник - адвокат Березовський Ю.В., що діє на підставі відповідних повноважень, визначених угодою / т. 1, а.с. 23 - 24, 25 /, заявлений позов підтримали, просили задовольнити його в межах заявлених позовних вимог, визнавши незаконним розірвання трудового договору з ОСОБА_3, стягнути на її користь заборговану заробітну плату станом на 30.01.2015 року, відшкодувати їй моральну шкоду в сумі 15000 гривень, зобов'язати відповідача сплатити внески на рахунок позивача у Пенсійний фонд та компенсувати всі понесені судові витрати.

По суті заявлених вимог сторона позивача пояснила, що з березня 2012 року ОСОБА_3 працювала у відповідача та фактично виконувала роботу бармена і офіціанта. За період роботи відповідач порушувала її трудові права, та укладений трудовий договір, оскільки не своєчасно та не в повному обсязі проводила оплату її праці, не здійснювала перерахувань відповідних коштів в рахунок оплати єдиного соціального внеску. В подальшому позивач була звільнена з роботи відповідачем за прогули, яких вона не скоювала. Своє звільнення вважає незаконним. Порушенням її трудових прав та звільненням з роботи їй завдано моральної шкоди, так як дії відповідача по відношенню до неї призвели до втрати заробітку, що потребує додаткових зусиль для організації її життя.

Відповідач ОСОБА_4 і її представник адвокат Стахурлов І.І., який діє на підставі договору про надання правової допомоги /т. 1, а.с. 56 /, заявлений позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні повністю, пояснивши, що позивач дійсно звільнена з роботи за прогули. Порушень чинного законодавства при припиненні з нею трудового договору відповідачем не допущено. Як стверджувала сторона відповідача, заборгованості по заробітній платі перед позивачем не існує, а сплата по відповідним внескам проводилася регулярно.

Представник третьої особи від Миргородського міськрайонного центру зайнятості Горбань Г.М., що діє на підставі довіреності / т. 2, а.с. 1 /, свого ставлення відносно заявлених позовних вимог не висловив та пояснив, що в березні 2012 року у центрі зайнятості дійсно реєструвався трудовий договір між роботодавцем ОСОБА_4 та працівником ОСОБА_3, яким визначено його суттєві умови. В подальшому, в січні 2015 року, такий договір було знято з реєстрації.

Представник третьої особи від Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Гончаренко Я.М., який діє на підставі відповідної довіреності / т. 2, а.с. 19 /, свого ставлення щодо заявленого позову не висловив, у своїх поясненнях вказував на те, що протягом певного періоду часу, за наявними даними обліковувалася наявність заборгованості по сплаті внесків до Пенсійного фонду зі сторони роботодавця ОСОБА_4. З позовами про стягнення такої заборгованості третя особа не зверталася.

Представник третьої особи від Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області Сердюк В.О., який діє на підставі відповідної довіреності / т. 1, а.с. 261/, при вирішенні спору покладався на розсуд суду. З пояснень цього учасника процесу слідує, що станом на час вирішення даного спору відповідачем ОСОБА_4 сплачено по найманим особам відповідні внески та погашено наявну заборгованість за 2013 рік і за 4 місяці 2014 року. За травень 2014 року стаж найманим працівникам буде зараховано при повній сплаті нарахованої суми по звіту.

Заслухавши пояснення сторони позивача і відповідача, пояснення представників третіх осіб, дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності, оглянувши оригінали окремих документів та, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заявленого позову слід відмовити з наступних обгрунтувань.

Судом встановлено, що 06 березня 2012 року між відповідачем ОСОБА_4, як фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності, та позивачем ОСОБА_3. укладено трудовий договір, який того ж дня був зареєстрований в Миргородському міськрайонному центрі зайнятості за № 1. Незважаючи на невірне зазначення в ньому прізвища позивача і виконуваної нею роботи, сторони по справі визнали факт укладення такого договору та факт виконання позивачем роботи бармена і офіціанта в кафе „Зелений сад", що відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. За змістом такого договору позивач мала виконувати відповідну роботу, а відповідач брала на себе зобов'язання оплачувати її працю. В подальшому до цього договору сторони підписали додаток, яким внесено зміни щодо розміру заробітної плати позивача / т. 1, а.с. 11, 65 /.

Факт перебування позивача ОСОБА_3 в трудових відносинах з відповідачем ОСОБА_4 з 06 березня 2012 року серед іншого підтверджується і копією її трудової книжки, на аркуші 10 якої роботодавцем проведено відповідний запис / т. 1, а.с. 12 - 13 /.

При виконанні своїх трудових обов'язків позивач мала керуватися Посадовою інструкцію продавця продовольчих товарів (ст. бармена - адміністратора) та виконувати Правила внутрішнього трудового розпорядку, зі змістом яких вона ознайомлена під розписку / т.1, а.с. 105 - 106, 107 - 112 /.

Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За час роботи позивача, в період з 23 грудня 2014 року по 24 січня 2015 року роботодавцем ОСОБА_4 складено 17 актів про відсутність працівника ОСОБА_3 на робочому місці / т. 1, а.с. 78 - 94 /. Факт її відсутності на робочому місці підтверджується також табелями обліку робочого часу за грудень 2014 року та січень 2015 року /т. 1, а.с. 101 - 102 /.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом в разі прогулу без поважних причин.

Як видно з доказів, наданих стороною відповідача, та вживала заходів до відібрання пояснень від позивача з приводу невиходів на роботу / т. 1, а.с. 97 - 98, 113 - 119, 123 /, проте позивач таким правом не скористалася.

Наказом відповідача № 35-К від 23.01.2015 року ОСОБА_3. звільнена з роботи по пункту 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин / т.1, а.с. 103 /. Копія відповідного наказу позивачу надіслана поштою / т. 1, а.с. 104 /.

За повідомленням Миргородського міськрайонного центру зайнятості трудовий договір між сторонами по справі знято з реєстрації 26 січня 2015 року / т. 1, а.с. 184 /, а відтак цим державним органом підтверджено дотримання роботодавцем положень пунктів 4 - 8 Постанови Кабінету міністрів України № 1168 від 29.10.2009 року, в тому числі і відносно розірвання трудового договору.

На заперечення позову в частині відсутності заборгованості по заробітній платі перед позивачем відповідачем ОСОБА_4 суду надано відомості на виплату їй заробітної плати за жовтень - грудень 2014 року / т. 1, а.с. 75 - 77 /, оригінали яких оглянуто судом, що містять підписи від імені позивача ОСОБА_9 про одержання грошей. Від призначення судом та проведення відповідної криміналістичної експертизи підписів позивач відмовилася, після роз'яснення їй судом права клопотати про призначення такої експертизи.

Відсутність заборгованості по заробітній платі у відповідача перед позивачем підтверджується і тим, що трудовий договір між сторонами по справі був знятий з реєстрації у центрі зайнятості, оскільки відповідно до чинного законодавства центр зайнятості перевіряє серед іншого і розрахунок з працівником при звільненні / п. 4 Постанови Кабінету міністрів України № 1168 від 29.10.2009 року /.

Аналіз перевірених судом доказів дає підстави прийти до висновку про те, що звільнення позивача з роботи проведено відповідно до вимог чинного трудового законодавства, з дотриманням відповідної процедури та без порушення її трудових прав. З огляду на це позовні вимоги, в тому числі і про відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягають.

Що стосується позовних вимог про покладення зобов'язання на відповідача сплатити внески безпосередньо на рахунок позивача у Пенсійний фонд України, то ці вимоги суперечать положенням ст. 1 ч. 1 п. 2, ст. 9 частинам 5, 6, ст. 11 ч. 1 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а отже ці вимоги є безпідставними.

В процесі розгляду справи по суті в супереч вимогам ст. 10, 60 ЦПК України та у строк, встановлений ст. 27 ч. 2 ЦПК України, стороною позивача суду не надано належних і допустимих доказів того, що розірвання з нею трудового договору відповідачем здійснено з порушенням чинного трудового законодавства, їй заборговано заробітну плату чи в інший спосіб порушено її трудові права.

З урахуванням викладеного законних підстав для задоволення заявленого позову немає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 62, 64, 88, 208, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 2, 40, 139, 147, 147 - 1, 148, 149, 150, 221, 231, 232, 233 КЗпП України, пунктами 1, 2, 3, 7, 10 Трудового договору від 06 березня 2012 року, зареєстрованого за № 1, ст. ст. 1, 9, 11 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання незаконним розірвання трудового договору від 06 березня 2012 року, зареєстрованого за № 1, стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди та покладення зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Судовий збір по справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення в цей же термін - з дня отримання його копії.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду Чернюк В.Д.