Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 334/2149/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Турбіна Т.Ф.
Провадження № 22-ц/778/4465/15 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про зміну часток між співвласниками в праві спільної часткової власності на житловий будинок, виділ майна в натурі, визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено. В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначав, що відповідно до рішення апеляційного суду Запорізької області від 28.11.2012р., з виправленням помилок ухвалою від 14.02.2013р. у справі № 22-4981/12, за ним визнано право власності на 7/18 частин житлового будинку АДРЕСА_2 м. Запоріжжі, що існував станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Проте, згідно рішення Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції «без перерахунку часток у праві власності у вищезазначеному об'єкті нерухомого майна станом на теперішній час, із урахуванням вчиненого переобладнання, не можливо встановити дійсний розмір частки права власності, що належить ОСОБА_4, яка складає 7/18 частин житлового будинку АДРЕСА_2 м. Запоріжжі, що існував станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 року».

Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що на 1975 рік - момент відкриття спадщини в домоволодінні АДРЕСА_2 м. Запоріжжі зареєстровано: житловий будинок літера А, погріб літера Б, прибудова літера а, прибудова літера а-1, сарай Б, водопровід № 3. Житлова прибудова А-1, в якій фактично з народження проживає позивач, та на цей час і його родина, веранда а-1, сені а-2, вбиральня Е до складу спадщини не ввійшли, що й потягло звернення до суду.

Згідно довідки ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за вих. № 6678 від 06.04.2012р. на земельній ділянці площею 1968 кв.м розташовані: житловий будинок літ. А, житлова прибудова літ А1, прибудова літ а, прибудова літ. а1, прибудова літ. а2, сарай літ. Б, погріб пг під літ. Б, гараж літ. Ж, погріб пг1 під літ. Ж, вбиральня літ. Е, душ літ. Л, навіс літ. С, навіс літ. Т, навіс літ. У, вольєр літ. Ф, замощення 1, замощення 11, паркан № 11, паркан № 12, водопровід № 3, паркан № 6, ворота № 7, паркан № 8, ворота № 9.

Крім того, на земельній ділянці розташовані спортивно-оздоровчий комплекс літ. О, сауна літ. Р, котельня літ. Н, сарай літ. М, вбиральня літ. П., але вони не оформлені належним чином.

Житловий будинок складається з двох квартир, кожна з яких має окремий вихід та визначені земельні ділянки, відокремлені парканом та погоджені між родинами, спочатку за усною домовленістю між дідусем та бабусею, а потім між матір'ю позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6, спільним батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_5, як співвласниками.

Тоді й був встановлений порядок користування квартирами № 1 та № 2 в житловому будинку, надвірними спорудами, та фактично склався порядок користування земельною ділянкою площею 907 кв.м, який знайшов відображення в технічній документації 1972-1995 років, та що підтверджується заявами позивача та відповідача й експлікацією приміщень до житлового будинку в 2012 році, згідно яких за заявою ОСОБА_3 в його користуванні знаходяться житловий будинок літ. А, прибудова літ. а, прибудова літ. а1, гараж літ. Ж, погріб під літ. Ж літ. пг1, вбиральня літ. Е, душ літ. Л, навіс літ. С, навіс літ. Т, навіс літ. У, вольєр літ. Ф, паркани № 6, 8, 11, 12, ворота № 7, водопровід № 3, замощення 1.

За заявою позивача, у його користуванні знаходяться: житлова прибудова літ. А1, прибудова літ. а2, сарай літ. Б, погріб під літ Б літ. пг, замощення II, ворота № 9.

Фактично між сторонами склався порядок користування житловим будинком, а, саме, відповідач займає квартиру № 1, яка складається з кухні 1-1 площею 11,3 кв.м, санвузлу 1-2 площею 6,7 кв.м, кімнати 1-3 площею 9,9 кв.м, кімнати 1-4 площею 6,8 кв.м, кімнати 1-5 площею 8 кв.м, кімнати 1-6 площею 12,3 кв.м, всього по квартирі площею 55 кв.м., та ОСОБА_4 займає квартиру № 2, що складається з коридору № 2-1 площею 3,3 кв.м, кімнати 2-2 площею 12,9 кв.м, кімнати 2-3 площею 12,4 кв.м, кухні 2-4, площею 7,7 кв.м, всього по квартирі площею - 36,3 кв.м.

Таким чином, частки сторін, які вказані в документах, є ідеальними, а реальними є частки житлового будинку, які вони фактично мають в натурі. Такий розподіл підтверджується визначеним між ними порядком користування спільним майном, а також набуває значення при виділі частки спільного майна. Позивач вважає, що як співвласник має право на встановлення та надання йому у володіння та користування реальної частки спільного майна в натурі, що приведе до відповідної зміни - збільшення або зменшення частки кожного із співвласників, що відповідає змісту ст. 357 ЦК України.

Протягом 1970-1972 років батьки позивача за свої гроші з дозволу матері ОСОБА_7 побудували житлову прибудову літера А-1, загальною площею 35,9 кв.м, а також сені а1, веранду а2, що підтверджується викопіюванням від 25.01.1972 року, та оціночним актом по домоволодінню від 25.01.1972 року, які є у технічному паспорті на домоволодіння.

З вказаного часу родина позивача стала проживати в квартирі № 2. Були витрачені особисті кошти на покращення цієї квартири та домоволодіння в цілому. Так, у 1980 році були встановлені ворота № 9, паркан № 6, в 1986 році - ворота № 7, з 1987 року в квартиру № 2 проведена вода й каналізація, в 1990 році будинок газифікований, та зроблено інше обладнання, що підтверджується документами на ім'я матері позивача.

На цей час у відповідності до технічного паспорту площа житлової прибудови літера А1 та прибудови а2, які разом складають квартиру № 2, в якій мешкає позивач з родиною, є житлова - 25,3 кв.м, загальна - 36,3 кв.м.

ОСОБА_3 не бажає встановити дійсні частки в домоволодінні, що порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження його реально існуючими частинами житлового будинку, які визначені документально, але не відповідають дійсності, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогою про виділ в натурі певного майна в житловому будинку та визнання на нього права власності, яке відповідає його реальним часткам з перерозподілом часток в житловому будинку.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд встановити розмір часток у праві спільної власності між співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2 м. Запоріжжі та виділити ОСОБА_4 в рахунок його частини в житловому будинку АДРЕСА_2 м. Запоріжжі житлову прибудову літ. А1, прибудову літ. а2, сарай літ. Б, погріб під літ. Б пг, замощення II, ворота № 9, які відповідають фактично існуючому порядку користування та складають 9/25 частин домоволодіння. Визнати за ОСОБА_4 право власності на 9/25 частин домоволодіння АДРЕСА_2 м. Запоріжжі, які складаються з житлової прибудови літ. А1, прибудови літ. а2, сараю літ. Б, погрібу пг під літ. Б, замощення II, воріт № 9.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року позов задоволено.

Встановлено розмір частки у праві спільної часткової власності та виділено ОСОБА_4 в рахунок його частини в житловому будинку АДРЕСА_2 в м. Запоріжжі житлову прибудову літ. А1, прибудову літ. а2, сарай літ. Б, погріб літ. пг під літ. Б, замощення II, ворота № 9, які відповідають фактично існуючому порядку користування та складають 9/25 частин домоволодіння.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 9/25 частин домоволодіння АДРЕСА_2 в м. Запоріжжі, які складаються з житлової прибудови літ. А1, прибудови літ. а2, сараю літ. Б, погрібу літ. пг під літ. Б, замощення II, воріт № 9.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Правовий режим спільної часткової власності визначається Главою 26 ЦК України. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна (ч. 3 ст. 357 ЦК України). Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності (ч. 4 ст. 357 ЦК України).

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За положеннями ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (з наступними змінами) роз'яснено, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить у ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконавчого комітету місцевої ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру) (п. 6 вищевказаної постанови Пленуму).

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (з наступними змінами).

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 м. Запоріжжі з 15 жовтня 1962 року було оформлено на ОСОБА_6

15 жовтня 1974 року його дружина ОСОБА_7 на відповідну 1/2 частину вказаного будинку, яка належала їй у спільній власності подружжя, склала нотаріально посвідчений заповіт на користь своєї доньки ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 померла.

Спадкоємцями після її смерті стали її донька ОСОБА_5 - за заповітом, і син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на час відкриття спадщини був неповнолітнім.

ОСОБА_5 прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в спадкування майном.

10 квітня 1995 року за нотаріально посвідченим договором дарування ОСОБА_6 подарував вказане майно своєму сину ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6 помер.

У травні 2008 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на спадщину, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 цей позов було залишено судом без розгляду, оскільки ОСОБА_5 дізналась про наявність договору дарування від 10 квітня 1995 року.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_5 померла. Її син ОСОБА_4 прийняв спадщину після своєї матері шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори.

Вказані обставини були встановлені в ході судового розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності на частину житлового будинку у порядку спадкування за законом, визнаються сторонами по справі.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28.11.2012р. у зазначеній справі визнано за ОСОБА_4 право власності на 7/18 частин житлового будинку АДРЕСА_2 м. Запоріжжі, що існував станом на ІНФОРМАЦІЯ_8., в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 матері ОСОБА_8, яка фактично прийняла, але юридично не оформила спадщину за заповітом від 15 жовтня 1974 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8. ОСОБА_7

Визнано в цій частині частково недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_2 м. Запоріжжі, укладений 10 квітня 1995 року від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, посвідчений першою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-983 (а.с. 8-9, 10).

Отже, сторони по справі є співвласниками будинку АДРЕСА_2 м. Запоріжжі. ОСОБА_3 отримав право власності на житловий будинок за договором дарування, посвідченим Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 10.04.1995р. за р.№ 3-983, який визнаний частково недійсним (в частині 7/18 частин житлового будинку, що існував станом на ІНФОРМАЦІЯ_8.) (а.с. 88-90), а ОСОБА_4 набув право власності на 7/18 частин житлового будинку, що існував станом на ІНФОРМАЦІЯ_8., за рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28.11.2012р. (з виправленням помилок ухвалою від 14.02.2013р.) (а.с. 8-9, 10).

Із рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 11338932 від 03.03.2014р. вбачається, що згідно з матеріалами технічної інвентаризації від 03 квітня 2012 року, проведеної ТОВ «ЗМБТІ», житловий будинок літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, було частково самочинно переобладнано. Таким чином, без перерахунку часток у праві власності щодо вищезазначеного об'єкта нерухомого майна станом на теперішній час, із урахуванням вчиненого переобладнання, не можливо встановити дійсний розмір частки права власності, що належить ОСОБА_4, яка складає 7/18 частин вказаного житлового будинку, що існував станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 6).

Ні позивач, ні відповідач після набрання чинності рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28 листопада 2012 року не визначили свою частку у праві спільної часткової власності станом на теперішній час.

Також, у лютому 2013 року ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, а саме: житловою прибудовою літ. А-1, верандою літ. а-1, сінями літ. а-2, вбиральнею літ. Е-3, що є частиною житлового будинку АДРЕСА_2 м. Запоріжжі, шляхом виселення відповідача із зазначених приміщень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2014р. в задоволені позову ОСОБА_3 було відмовлено (а.с. 186-188).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог, оскільки сторони не визначили свої частки у праві спільної часткової власності, а також не встановили порядок володіння та користування зазначеним будинком відповідно до своїх часток.

Рішенням колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 05 листопада 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2014 року було скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту. Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні майном задоволено частково. Усунуто ОСОБА_3 перешкоди в користуванні та розпорядженні житловою прибудовою літ. А-1, прибудовою літ. а-2, що знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, АДРЕСА_2, шляхом виселення ОСОБА_9 із зазначених приміщень. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 110-111).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 листопада 2014 року скасовано, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2014 року залишено в силі (а.с. 182-185).

Для встановлення дійсного розміру частки права власності, що належить ОСОБА_4 у праві власності у вищезазначеному об'єкті нерухомого майна, тобто перерахунку часток станом на теперішній час із урахуванням вчиненого переобладнання, судом було досліджено технічну документацію, що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи житлового будинку АДРЕСА_2 м. Запоріжжі.

Так, згідно журналу внутрішніх обмірів і підрахунків площі будівлі літ. А-1, станом на 1962 рік житловий будинок літ. А-1 складається з трьох кімнат та кухні, загальна площа будинку 36,9 кв.м., жила площа - 27,43 кв.м., та прибудованих до будинку сіней літ. а-1. Станом на 25 січня 1972 року до журналу внесені поточні зміни щодо самовільно збудованої веранди літ. а1-1 (а.с. 154).

На викопіюванні зі схем плану будівельного кварталу на 04 жовтня 1962 року значаться: житловий будинок А-1, сіни а-1, сарай Б-1, вбиральня У, водопровід В, паркан № 1, а також зазначені веранда літ. а1-1, прибудова літ.А1-1, сіни а2-1 (а.с. 152).

Згідно викопіювання зі схем плану будівельного кварталу на 04 жовтня 1962р. зі змінами, внесеними згідно технічної інвентаризації станом на 25 січня 1972 року, житлова прибудова А1-1, сіни а2-1, веранда а1-1 значаться як самовільно збудовані (а.с. 84).

Поточні зміни станом на 25 січня 1972 року щодо веранди літ. а1-1 відображені на поверховому плані будинку літ. А-1 (а.с. 153).

Зазначені об'єкти також відображені на викопіюванні зі схем плану будівельного кварталу на 25 січня 1972 року (а.с. 151).

Таким чином, доводи позову, що житлова прибудова літ. А1-1 загальною площею 35,9 кв.м, а також сіни літ. а2-1, веранда літ. а1-1 були фактично побудовані та використовувалися мешканцями уже станом на 25.01.1972 року, підтверджується викопіюванням зі схем плану будівельного кварталу на 04 жовтня 1962 року та на 25 січня 1972 року, оціночним актом по домоволодінню від 25.01.1972 року (а.с. 150), які є у технічному паспорті на домоволодіння.

Журнал внутрішніх номерів і підрахунків площі будівель літ. А-1 і літ. А1-1 від 25 січня 1972 року визначає уже наявність двох відповідних квартир, з яких квартира № 1, що фактично відповідає будівлі літ. А-1, складається з коридору площею 11,3 кв.м., кухні площею 7,2 кв.м., кухні площею 9,5 кв.м., трьох житлових кімнат площею 7,1 кв.м., 8,0 кв.м., 12,3 кв.м. Загальна площа квартири № 1 становить 55,4 кв.м, житлова площа становить 27,4 кв.м. Квартира № 2, що фактично відповідає будівлям літ. А1-1 та а2-1, складається з коридору площею 3,2 кв.м., двох житлових кімнат площею 12,9 кв.м. та 12,2 кв.м., кухні площею 7,6 кв.м. Всього загальна площа квартири № 2 становить 35,9 кв.м., житлова площа - 25,1 кв.м. (а.с. 149).

Сім'я ОСОБА_4 проживає у АДРЕСА_2 в тій частині, яка визначена у технічному паспорті як квартира № 2 й фактично займає житлову прибудову літ. А1-1 і сіни літ. а2-1, ще з 1972 року, тобто до відкриття спадщини, що не спростовано відповідачем.

В подальшому співвласниками здійснювалися добудови та поліпшення житлового будинку та домоволодіння в цілому.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи, у 1980 році були встановлені ворота № 9, паркан № 6, в 1986 році - ворота № 7, з 1987 року в квартиру № 2 проведена вода й каналізація та зроблено інше обладнання, що підтверджується документами на ім'я матері ОСОБА_5 (а.с. 155-160). У 1990 році будинок за адресою м. Запоріжжя, АДРЕСА_2 був газифікований ОСОБА_5, яка отримала відповідні дозвільні документи на користування газом (а.с. 155-156).

Згідно викопіювання зі схем плану будівельного кварталу на 08 квітня 1980 року значаться: житловий будинок А-1, житлова прибудова А1-1, сіни а-1 і а2-1, веранда а1-1, сарай Б, паркан № 1, водопровід № 2, замощення І, при цьому житлова прибудова А1-1, сіни а2-1 і веранда а1-1 значаться як самовільно збудовані (а.с. 147).

У 1988 році техніком визначені невідповідність даних в технічному паспорті з існуючими перебудовами, про що є відповідна відмітка, у зв'язку з чим постало питання про оформлення самочинних жилої прибудови А1-1, сіней а2-1 і веранди а1-1.

Як було зазначено вище, ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті матері у 1975 році шляхом фактичного вступу в спадкування майном, однак не оформила своїх спадкових прав, а тому реєстрація спірного житлового будинку зберігалася за ОСОБА_6

В матеріалах інвентаризаційної справи є рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 185/23 від 11.08.1988р. про реєстрацію жилої прибудови по АДРЕСА_2, за громадянином ОСОБА_6 Згідно цього рішення, розглянувши заяву ОСОБА_6 про реєстрацію жилої прибудови розміром 4,93х6,47м, враховуючи згоду архітектури міста № 727 від 10.07.1988р., склад сім'ї 6 осіб, виконавчий комітет вирішив оформити право власності на жилу прибудову розміром 4,93х6,47м, сіни розміром 5,27х2,70м, вбиральню і веранду розміром 2,80х4,70м по АДРЕСА_2, за ОСОБА_6 (а.с. 86).

Але 09.03.1995р. приймається ще одне рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 113/6 про реєстрацію цих самих прибудови А1, сіней а2, веранди а1 і у тих самих розмірах, та вбиральні З за громадянином ОСОБА_6 На тексті рішення дописано від руки також гараж Ж та вбиральню Е (а.с. 87).

При цьому матеріали інвентаризаційної справи не містять і сторонами не надано жодних документів щодо скасування попереднього рішення № 185/23 від 11.08.1988р. про оформлення права власності на жилу прибудову, сіни, вбиральню і веранду по АДРЕСА_2, з урахуванням згоди архітектури міста № 727 від 10.07.1988р. і складу сім'ї - 6 осіб.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_8. домоволодіння АДРЕСА_2 м. Запоріжжі уже мало дві квартири.

Як вбачається з довідки ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» вих. № 6678 від 06.04.2012р., на земельній ділянці площею 1968 кв.м розташовані: житловий будинок літ. А, житлова прибудова літ. А1, прибудова літ. а, прибудова літ. а1, прибудова літ. а2, сарай літ. Б, погріб під літ. Б літ. пг, гараж літ. Ж, погріб під літ. Ж літ. пг1, вбиральня літ. Е, душ літ. Л, навіс літ. С, навіс літ. Т, навіс літ. У, вольєр літ. Ф, замощення І, замощення ІІ, паркан № 11, паркан № 12, водопровід № 3, паркан № 6, ворота № 7, паркан № 8, ворота № 9. Крім того, на земельній ділянці розташовані самочинно побудовані: спортивно-оздоровчий комплекс літ. О, сауна літ. Р, котельня літ. Н, сарай літ. М, вбиральня літ. П.

Склався порядок користування квартирами № 1 та № 2 в домоволодінні, який знайшов відображення в технічній документації за 1972-1995 роки, та що підтверджується заявами співвласників та експлікацією приміщень до житлового будинку в 2012 році, згідно яких за заявою ОСОБА_3 в його користуванні знаходяться житловий будинок літ. А, прибудова літ. а, прибудова літ. а1, гараж літ. Ж, погріб під літ. Ж літ. пг, вбиральня літ. Е, душ літ. Л, навіс літ. С, навіс літ. Т, навіс літ. У, вольєр літ. Ф, паркан № 6, ворота № 7, паркан № 8, паркан № 11, паркан № 12, водопровід № 3, замощення І. За заявою ОСОБА_4 в його користуванні знаходяться: житлова прибудова літ. А1, прибудова літ. а2, сарай літ. Б, погріб під літ Б літ. пг, замощення ІІ, ворота № 9 (а.с. 11).

Фактично між сторонами склався порядок користування житловими приміщеннями у домоволодінні, а, саме, відповідач займає квартиру № 1, яка складається з кухні 1-1 площею 11,3 кв.м, санвузлу 1-2 площею 6,7 кв.м, кімнати 1-3 площею 9,9 кв.м, кімнати 1-4 площею 6,8 кв.м, кімнати 1-5 площею 8 кв.м, кімнати 1-6 площею 12,3 кв.м, всього по квартирі площею 55 кв.м., а родина ОСОБА_4 займає квартиру № 2, що складається з коридору № 2-1 площею 3,3 кв.м, кімнати 2-2 площею 12,9 кв.м, кімнати 2-3 площею 12,4 кв.м, кухні 2-4, площею 7,7 кв.м, всього по квартирі площею - 36,3 кв.м.

Згідно висновку № 26 судової будівельно-технічної експертизи від 25.02.2015р., виходячи з даних інвентаризаційної справи на час обстеження на 03.04.2012р., квартира № 2, що складається з житлової прибудови літ. А1, яка складається з кімнати 2-2 площею 12,9 кв.м., кімнати 2-3 площею 12,4 кв.м. - загальною площею 25,3 кв.м., вартістю 37 220 грн., прибудови літ. а2, яка складається з коридору 2-1 площею 3,3 кв.м., кухні 2-4 площею 7,7 кв.м. - загальною площею 11,00 кв.м., вартістю 12 276 грн., загальною вартістю 49 496 грн., складає 1/4 частину (49496/200127) житлового будинку АДРЕСА_2 м. Запоріжжі.

За даними інвентаризаційної справи на час обстеження на 03.04.2012р., житлова прибудова літ. А1, яка складається з кімнати 2-2 площею 12,9 кв.м., кімнати 2-3 площею 12,4 кв.м. - загальною площею 25,3 кв.м., вартістю 37 220 грн., прибудови літ. а2, яка складається з коридору 2-1 площею 3,3 кв.м., кухні 2-4 площею 7,7 кв.м. - загальною площею 11,00 кв.м. вартістю 12 276 грн., сарай літ. Б вартістю 4 212 грн., погріб пг під сараєм літ. Б, вартістю 835 грн., ворота № 9 вартістю 9 890 грн., замощення ІІ вартістю 7 277 грн. - загальною вартістю 71 710 грн., складає 9/25 частин (71710/200127) домоволодіння АДРЕСА_2 м. Запоріжжі (а.с. 171-177).

Отже, суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_4 успадкував після смерті матері майно, яке вона отримала у спадщину після смерті своєї матері у 1975 році і яке поліпшилося протягом правомірного використання. Це майно складається з житлової прибудови літ. А1, прибудови літ. а2, сараю літ. Б, погребу літ. пг під літ. Б, замощення ІІ, воріт № 9, які відповідають фактично існуючому порядку користування та складають 9/25 частин домоволодіння згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи. Заперечень щодо правильності проведення перерахунку часток у спільному майні, здійсненого на підставі технічної документації спірного домоволодіння, що міститься в інвентаризаційній справі, за період з 1962 року по 2012 рік, коли позивач набув право власності на частку спірного домоволодіння, відповідач не надав. Належна позивачу частка спільного майна в натурі, в розмірі, визначеному проведеною експертизою, становить 9/25 частин домоволодіння по АДРЕСА_2, в м. Запоріжжі, що містять квартиру 2 (прибудова А1, сіни а2), сарай літ. Б, погреб літ. пг під літ. Б, ворота 9, замощення ІІ.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом ст. 61 ЦПК України спростовані під час апеляційного розгляду справи, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається. Так, для встановлення розміру частки у праві власності у об'єкті нерухомого майна, що належить ОСОБА_4, тобто перерахунку часток станом на теперішній час із урахуванням вчиненого переобладнання, судом було досліджено технічну документацію, що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи на житловий будинок АДРЕСА_2 м. Запоріжжі, з 1962р. по 2012р.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого встановлення судом розміру частки позивача у праві спільної часткової власності - 9/25 частин, висновків суду першої інстанції також не спростовують. Так, вказана частка визначена згідно висновку № 26 судової будівельно-технічної експертизи від 25.02.2015р. (а.с. 171-177).

Посилання в апеляційній скарзі щодо самовільного вселення позивача у приміщення і користування ними всупереч волі ОСОБА_3, і, як наслідок, необхідності відмови у задоволенні позову, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та спростовуються наявними у справі доказами.

Як зазначалося вище, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28.11.2012р. за ОСОБА_4 було визнано право власності на 7/18 частин житлового будинку АДРЕСА_2 м. Запоріжжі, що існував станом на ІНФОРМАЦІЯ_8., в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 матері ОСОБА_8, яка фактично прийняла, але юридично не оформила спадщину за заповітом від 15 жовтня 1974 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8. ОСОБА_7 Визнано в цій частині частково недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_2 м. Запоріжжі, укладений 10 квітня 1995 року від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, посвідчений першою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-983 (а.с. 8-9, 10). Отже, ОСОБА_4 є співвласником будинку АДРЕСА_2 м. Запоріжжі.

Також, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2014р. у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, а саме: житловою прибудовою літ. А-1, верандою літ. а-1, сінями літ. а-2, вбиральнею літ. Е-3, що є частиною житлового будинку АДРЕСА_2 м. Запоріжжі, шляхом виселення відповідача із зазначених приміщень було відмовлено (а.с. 186-188).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими ОСОБА_3 обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Решта доказів та обставин, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: