Справа №486/687/15-ц 23.10.2015 23.10.2015 23.10.2015
Провадження №22-ц/784/2526/15
Головуючий першої інстанції: Савін О.І.
Категорія-34 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

23 жовтня 2015 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

ОСОБА_2

із секретарем

судового засідання: ОСОБА_3

за відсутності

учасників процесу

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_4 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15.09.2015 р., у справі за

позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_5 .Олександрівни про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином

встановила:

30. 04.2015 р. ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином, який вчинив неповнолітній.

Позивач зазначав, що 29.10.2014 р. неповнолітній ОСОБА_6, який є сином відповідачки, вчинив викрадення належного йому майна на суму 4249 грн., шляхом таємного проникнення до квартири.

На час вчинення злочину ОСОБА_6 досяг віку 14 років, а тому на підставі ст. 1179 ЦК України несе відповідальність за завдану шкоду.

Оскільки неповнолітнього засуджено, а майна у нього немає для відшкодування завданої шкоди, то за позовом має відповідати його мати.

Посилаючись на зазначені обставини, часткове відшкодування шкоди, позивач просив про відшкодування майнової шкоди у розмірі 3511 грн. та завданої, викраденням належного йому майна, моральної шкоди у розмірі 8000 грн. та витрат на проїзд до суду.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15.09.2015 р. постановлено про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на необгрунтованність висновків суду щодо особи відповідальної за позовом.

Перевіряючи законність та обгрунтованність рішення в межах оскарження, визначених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Так, відповідно до приписів ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, яка завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними діями відшкодовується у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законом.

При відшкодуванні шкоди слід враховувати обставини її заподіяння, характер та ступінь вини заподіювача, глибину та тривалість моральних страждань та інші суттєві обставини.

Що стосується випадків заподіяння шкоди діями неповнолітніх осіб, то їх відповідальність регулюється положеннями статей 1179-1180, 1182 ЦК України.

Зокрема, неповнолітня особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років відповідає за завдану шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у винної неповнолітньої особи майна достатнього для відшкодування шкоди, ця шкода відшкодовується у частці, якої не вистачає, або у повному обсязі її батьками ( усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Такий порядок відшкодування шкоди, передбачений частинами першою та другою ст. 1179 ЦК, у системному звязку з правилами статті 1166 ЦК та з врахуванням положень диспозитивності, встановлених ст. 11 ЦК України, обумовлює необхідність захисту порушеного права шляхом звернення з позовом безпосередньо до винної неповнолітньої особи.

Адже цивільна відповідальність законних представників винної особи, яка наступає як наслідок неналежного виховання, є додатковою або субсидіарною.

Тобто, спочатку у судовому порядку має бути визначена частка шкоди, що підлягає відшкодованню самою неповнолітньою особою, а решта підлягає стягненню із законних представників в частині, яка внаслідок відсутності майна, не може бути відшкодована самим неповнолітнім.

З матеріалів справи вбачається, що шкоди завдано злочинними неправомірними діями неповнолітнього ОСОБА_6, який є сином відповідачки та якого засуджено за вчинений злочин.

Зазначена неповнолітня особа відповідає за заподіяну шкоду на загальних підставах відповідно до положень ч. 1 ст. 1179 ЦК.

В той же час, позову до неповнолітньої особи позивачем не заявлено, що позбавляє суд при розгляді даного позову визначити розмір відповідальності батьків неповнолітньої особи.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам і прийшов правильного та обґрунтованого зібраними доказами висновку про безпідставність позову ОСОБА_7

Доводи його апеляційної скарги про те., що суд самостійно мав би притягти ОСОБА_6 до участі у справі як належного відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності до положень диспозитивності, передбачених ст. 11 ЦПК України, особа, яка звертається до суду, самостійно розпоряджається своїми правами та обовязками щодо предмету спору, а залучення належного відповідача до участі у справі суд, відповідно до приписів ст. 33 ЦПК, вправі здійснити лише за клопотанням сторін, а у разі відсутності відповідних клопотань, згідно з вимогами ст. 10 ЦПК, попереджає осіб, які беруть участь у справі про наслідки вчинення або невчинення відповідних процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції не вправі на стадії апеляційного розгляду самостійно залучити до участі у справі належного відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги також не можуть бути враховані, оскільки вони висновки суду не спростовують та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15.09.2015 р. залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Н.В. Самчишина

ОСОБА_2