АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/459/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/789/989/15 Доповідач - Костів О.З.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Жолудько Л. Д., Кузьма Р. М.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю представника апелянта - Тригуб О.О.,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») на рішення Борщівського районного суду від 04 червня 2015 року по справі за позовом ДТГО «Львівська залізниця» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року ДТГО «Львівська залізниця» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим, що згідно вироку Борщівського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2014 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. та засуджений за те, що будучи службовою особою, уповноваженою на здійснення організаційно-розпорядчих функцій, займаючи з 01 жовтня 2008 року посаду бригадира (звільненого) 6-ї виробничої дільниці відокремленого підрозділу «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» ДТГО «Львівська залізниця» через несумлінне ставлення до своїх обов»язків, не вжив жодних заходів до встановлення самовільних порубок на околотку № 18 (квартали № 81, 82, 83, 84) не виявив лісопорушників, не склав актів про лісопорушення, не організував роботи з метою охорони лісонасаджень та недопущення самовільних рубок, не повідомляв правоохоронні органи та керівництво підрозділу про них, внаслідок чого останні були позбавлені своєчасно реагувати та можливості надалі запобігти самовільним порубкам. Внаслідок службової недбалості відповідача, яка виразилась в неналежному виконанні службових обов'язків по забезпеченню охорони та захисту лісу від незаконних порубок, спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам у вигляді матеріальної шкоди в розмірі 327 993 грн. 09 коп., яка відшкодована позивачем державі на підставі рішення господарського суду Львівської області від 23 червня 2014 року даний. Враховуючи викладене, на підставі ст.1191 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача на свою користь в порядку регресу зазначену суму.

Рішенням Борщівського районного суду від 04 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

ДТГО «Львівська залізниця» подало на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказують, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначають, що суд невірно встановив характер спірних правовідносин та не застосував для вирішення спору норми матеріального права, які підлягали застосуванню. Просять рішення суду від 04 червня 2015 року скасувати та увалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні представник апелянта Тригуб О.О. апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, посилаючись на мотиви, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, проти апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, їх представників, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що предметом спору є відшкодування збитків державі, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок незаконної порубки дерев, відповідальність за яке несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев, а вини ОСОБА_2 у цьому не встановлено.

З таким висновком суду першої інстанції колегія не погоджується, оскільки він суперечить діючому законодавству, зроблений на неповно з'ясованих судом обставинах, які мають значення для справи, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для ухвалення нового рішення.

Судом встановлено, що згідно вироку Борщівського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2014 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

Вироком суду встановлено, що «ОСОБА_2, будучи службовою особою, уповноваженою на здійснення організаційно-розпорядчих функцій, займаючи з 01 жовтня 2008 року посаду бригадира (звільненого) 6-ї виробничої дільниці відокремленого підрозділу «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» ДТГО «Львівська залізниця», на останнє згідно положення «Про відокремлений підрозділ «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», затвердженого 04 травня 2006 року начальником Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», а також ст.ст.19, 86, 89 Лісового Кодексу України покладено обов'язок здійснення раціонального використання лісових ресурсів, охорони, захисту, відтворення насаджень, що перебувають у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», уповноважений відповідно до наказу в.о. начальника ВП «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» від 30 червня 2009 року №118 здійснювати обслуговування і догляд, охорону лісонасаджень на околотку №18, в який входять квартали №81, 82, 83, 84, та відповідно до посадових інструкцій, затверджених 03 січня 2012 року та 03 січня 2013 року начальником ВП «Львівська дистанція захисних лісонасаджень», в тому числі, виконував обов'язки щодо керівництва охороною насаджень лісів від пожеж і лісопорушень, організації і проведення роз'яснювальної роботи серед населення, залучення населення до охорони лісів, виявлення та своєчасного складання актів про лісопорушення, та, відповідно, несе відповідальність за недопущення самовільних рубок та організацію виявлення таких в лісозахисних смугах на своєму околотку, а також за складання актів про лісопорушення.

Проте, в порушення таких обов'язків через несумлінне ставлення до них, маючи реальну можливість для їх виконання, оскільки неодноразово перебував в кварталах 81 та 82 у період з липня 2012 по квітень 2013 року, не вжив жодних заходів до встановлення самовільних порубок, не виявив лісопорушників, не склав актів про лісопорушення, не організував роботи з метою охорони лісонасаджень та недопущення самовільних рубок, не повідомляв правоохоронні органи та керівництво підрозділу про них, внаслідок чого останні були позбавлені можливості своєчасно реагувати та надалі запобігти самовільним порубкам.

Внаслідок такої службової недбалості ОСОБА_2, яка виразилась в неналежному виконанні службових обов'язків по забезпеченню охорони та захисту лісу від незаконних порубок, під час проведеної перевірки в період з 28 по 31 травня 2013 року працівниками Державної екологічної інспекції у Тернопільській області у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законодавства України про охорону та раціональне використання лісових ресурсів в діяльності Тернопільської дільниці відокремленого підрозділу «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» ДТГО «Львівська залізниця» виявлено незаконну (самовільну) рубку 69 дерев, вчинену невстановленими особами в період з липня 2012 року по квітень 2013 року, зокрема: в кварталі №81 кілометр 20, який знаходиться на території с.Озеряни Борщівського району, незаконно вирубано 33 дерева - 26 породи ясен та 7 породи клен, внаслідок чого заподіяно шкоди на загальну суму 159 877 грн. 66 коп.; в кварталі №81 виділ 35, який знаходиться на території с.Цигани Борщівського району, незаконно вирубано 3 дерева породи ясен, внаслідок чого заподіяно шкоди на загальну суму 20 887 грн. 77 коп.; в кварталі №81 виділ 9, який знаходиться на території с.Озеряни, незаконно вирубано 17 дерев - 16 породи ясен, 1 породи дуб, внаслідок чого заподіяно шкоди на загальну суму 78 593 грн. 05 коп.; в кварталі №82 виділ 10, який знаходиться на території с.Озеряни, незаконно вирубано 16 дерев - 4 породи ясен, 6 породи клен, 3 породи дуб, 2 породи черешня та 1 породи яблуня, внаслідок чого заподіяно шкоди на загальну суму 68 634 грн. 61 коп., і тим самим спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам у вигляді матеріальної шкоди в розмірі 327 993 грн. 09 коп.»

Вказаний вирок набрав законної сили.

Враховуючи, що матеріальна шкода була заподіяна працівником ДТГО «Львівська залізниця», прокурор Тернопільської області звернувся до господарського суду Львівської області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області до ДТГО «Львівська залізниця» про стягнення збитків, заподіяних порушенням внаслідок незаконної порубки дерев.

Рішенням господарського суду Львівської області від 23 червня 2014 року позов прокурора було задоволено та стягнуто із ДТГО «Львівська залізниця» в користь державного та місцевих бюджетів 327 993 грн. 09 коп. шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

На виконання даного рішення 03 грудня 2014 року ДТГО «Львівська залізниця» було виплачено вказану суму на відповідні рахунки місцевих та Державного бюджетів.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Стаття 22 ЦК України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (ч.1 ст.1172 цього Кодексу).

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Право на зменшення розміру шкоди з урахуванням вини потерпілого та матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, передбачено ст.1193 ЦК України. Разом з тим за ч.4 цієї статті суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоду завдано вчиненням злочину.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається із позовної заяви предметом спору в даній справі є відшкодування в порядку регресу шкоди, спричиненої ДТГО «Львівська залізниця» відповідачем, який, перебуваючи із позивачем в трудових відносинах, вчинив злочин, внаслідок якого залізниця понесла збитки в розмірі 327 993 грн. 09 коп., що пов»язані із виплатою вказаної суми на користь місцевих та Державного бюджету України на підставі рішення господарського суду Львівської області від 23 червня 2014 року, що набрало законної сили.

Позовна заява залізниці обґрунтована вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2014 у справі, що набрав законної сили, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.

Натомість суд першої інстанції під час розгляду справи помилково вважав, що предметом спору є відшкодування збитків (шкоди) державі, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок незаконної порубки дерев, що не відповідає дійсності та суперечить змісту позовної заяви.

Судом при вирішенні справи не взято до уваги, що постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06 жовтня 2014 року, якою залишено без змін рішення господарського суду Львівської області від 23 червня 2014 року, встановлено, що Акт перевірки від 28-31 травня 2013 року містить достовірні дані про скоєння правопорушення у вигляді самовільної порубки та пошкодження дерев саме Відповідачем (ДТГО «Львівська залізниця»), в трудових відносинах з яким перебуває ОСОБА_2

Також судом не дано належної оцінки тій обставині, що на момент звернення позивача до суду із позовом до ОСОБА_2 рішення господарського суду Львівської області від 23 червня 2014 року було виконано та ДТГО «Львівська залізниця» сплатила державі шкоду у розмірі 327993 грн. 09 коп., завдану її працівником ОСОБА_2, що підтверджено долученими до позовної заяви платіжними дорученнями № № 6232, 6233.

Таким чином, позивач з вини ОСОБА_2 поніс реальні збитки, які в розумінні ст.22 ЦК України підлягають відшкодуванню в поряду регресу згідно ст.1191 ЦК України.

Суд першої інстанції безпідставно застосував при вирішенні справи ст.ст.17, 89, 90, 105, 107 Лісового кодексу України та ст.69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», які не регулюють спірні правовідносини відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої підприємству діями його працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку при виконанні ним трудових обов'язків.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що вимоги залізниці щодо відшкодування шкоди в порядку регресу є безпідставними та необґрунтованими, оскільки протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв'язок цих дій із шкодою, що настала, встановлено чинним на час розгляду даної справи вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2014 року, а розмір заподіяної шкоди встановлено також рішенням господарського суду Львівської області від 23 червня 2014 року, яке набрало чинності.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Борщівського районного суду від 04 червня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ДТГО «Львівська залізниця» - задовольнити.

Керуючись ст.ст.307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» - задовольнити.

Рішення Борщівського районного суду від 04 червня 2015 року - скасувати.

Ухвалити в нове рішення, яким позов Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» в порядку регресу майнову шкоду в розмірі 327993 (триста двадцять сім тисяч дев'ятсот дев'яносто три) грн. 09 коп., на рахунок №9320 в АТ «ОЩАДБАНК», МФО 325796, ЄДРПОУ 0106002.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 3279 (три тисячі двісті сімдесят дев»ять) грн. 93 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів