УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Парінової І.К., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - державна міграційна служба Франківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстрації за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - державна міграційна служба Франківського РВ ГУ МВС України у Львівській області , у якому просить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усунути йому перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_4 знятись з реєстрації особисто та з іншими особами, а саме, з ОСОБА_5, які проживають за вказаною адресою; позбавити ОСОБА_5 права користування квартирою,; виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з вищевказаної квартири.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 21 лютого 2013 року він уклав договір купівлі-продажу однокімнатної квартири у АДРЕСА_1. Відповідно до п. 8 вказаного договору ОСОБА_4 повинен був знятись з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають у вказаній квартирі, звільнити квартиру від речей, вилучити ключі від квартири в осіб, які їх мали та передати їх йому до 21 серпня 2013 року. Позивач зазначає, що свої зобов'язання ОСОБА_4 не виконав. У квартирі знаходяться речі попереднього власника та третіх осіб. У квартирі продовжує проживати та зареєстрований ОСОБА_5, який не є членом його сім'ї, жодних прав на спірну квартиру у нього немає. З урахуванням викладеного ОСОБА_3 просив суд позов задовольнити.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року, позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_5 з указаної квартири. Вирішено питання про судовий збір. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення в частині задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, з висновками якого погодився апеляційний суд, керуючись ст. 391 ЦК України, виходив із того, що проживання і реєстрація ОСОБА_5 у належній позивачу на праві власності квартирі порушує права останнього. Указані обставини, згідно висновків судів, є підставою для визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у належній позивачу квартирі та його виселення.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Судами установлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира в АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 лютого 2013 року на підставі договору купівлі-продажу від 21 лютого 2013 року.

У зазначеній квартирі проживає та зареєстрований ОСОБА_5, який у добровільному порядку звільняти житлове приміщення не бажає.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи убачається, що позивач, звертаючись до суду, одночасно просив визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та його виселення.

Суди задовольнили позов, проте не звернули уваги на те, що вимоги: про - виселення, про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - є житловими термінами, регулюються нормами ЖК УРСР.

Отже, суди, задовольняючи такий позов, не звернули уваги на те. що особу можливо визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з підстав передбачених ст. 71 або ст. 107 ЖК УРСР або ч.2 ст. 405 ЦК України, підстави та порядок виселення із жилого приміщення регулюються іншими нормами закону. Суди не звернули уваги на те, що вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і виселення, є окремими і взаємовиключними вимогами, та не, уточнивши підставу позову дійшли до суперечливих висновків, цим самим суди порушили п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України.

Аналіз зазначених норм закону надає підстави для висновку, що одночасне визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (що пов'язується із не проживанням в житловому приміщенні) й виселенням з приміщення є помилковим.

Оскільки позивач є новим власником спірного житлового приміщення, а відповідач є колишнім власником зазначеної квартири, не є членом сім'ї позивача, а тому задовольняючи позов, суди не з'ясували предмет та підставу позову та не звернули увагу, що позов заявлено і по ст. 391 ЦК України, але цих вимог не розглянули.

Суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України на вищевикладені обставини уваги не звернули, не врахували норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, згідно ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені по справі рішення в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - державна міграційна служба Франківського РВ ГУ МВС України у Львівській області, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстрації підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - державна міграційна служба Франківського РВ ГУ МВС України у Львівській області, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстрації до суду касаційної інстанції не оскаржені та предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - державна міграційна служба Франківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстрації скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
І.К. Парінова
Т.О. Писана