Справа № 373/1680/15 Головуючий у І інстанції Керкеза Я.І.
Провадження № 22-ц/780/5198/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 29 03.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

03 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2, відділу Державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції в Київській області, відділу Державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, Головного управління юстиції в Київській області про відшкодування моральної шкоди,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У червні 2015 року позивач звернувся з зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2009 року було вирішено стягнути з ОСОБА_3 на його користь 42 500 грн. На виконання вказаного рішення був виданий виконавчий лист № 2-520 від 12 червня 2009 року, який позивач надав у виконавчу службу. Однак до цього часу рішення суду не виконано, відповідачами не вжито жодних дієвих заходів для його виконання. Протиправною бездіяльністю відповідачів йому завдано моральних страждань, його самопочуття протягом 2009 - 2015 років значно погіршилося, він став дратівливим, чутливим до стресових ситуацій, втратив спокій та міцний сон, постійно знаходиться в стані напруги та тривожності. Крім того, він зазнав значних матеріальних втрат, зумовлених його численними скаргами на рішення, дії та бездіяльність органів ДВС та державних виконавців, що негативно позначилося на його психічному стані.

Просив стягнути із Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., що була заподіяна йому внаслідок неправомірних дій під час виконавчого провадження працівниками ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ та ВДВС Кагарлицького РУЮ.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь ОСОБА_2 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2, відділ Державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції в Київській області та Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 вважає вищезазначене рішення необґрунтованим в частині визначення розміру моральної шкоди та просить його змінити у частині стягнення на його користь моральної шкоди з 10 000 грн. на 50 000 грн.

Відділ Державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції в Київській області в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не з'ясував, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні та інші обставини, що мають значення для вирішення спору, а також посилається на те, що посадові особи ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ в процесі здійснення виконавчого провадження вчинили всі необхідні дії відповідно до чинного законодавства, їхні дії чи бездіяльність неправомірними чи незаконними не визнавалися, а тому і шкоди ніякої позивачу заподіяно не було. Просить скасувати рішення суду в частині призначення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., що була заподіяна ОСОБА_4 внаслідок неправомірних дій під час виконавчого провадження працівниками ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ;

Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_2 моральну шкоду з рахунків Головного управління юстиції у Київській області.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що факт заподіяння моральних страждань позивач обґрунтував тільки словесно, а такий факт, на їх думку, повинен бути обґрунтований та підтверджений документально, зокрема відповідними медичними довідками, виписками, тобто сума повинна бути нормативно-обгрунтованою, а суд ухвалив рішення тільки на підставі слів позивача. Крім того, оскільки моральна шкода заподіяна неправомірними діями посадових осіб ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ та ВДВС Кагарлицького РУЮ в Київській області, а Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції то і стягнення моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 необхідно здійснити саме з рахунків Головного управління юстиції у Київській області, а не з Державного бюджету.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено неправомірність та незаконність дій та рішень посадових осіб відповідачів ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ та ВДВС Кагарлицького РУЮ в ході здійснення виконавчого провадження за заявою ОСОБА_2, що призвело до затягування виконавчого провадження та порушення прав останнього, моральна шкода повинна бути стягнута на користь позивача ОСОБА_2 з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 червня 2009 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Мартинець О.В. було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-520, виданого 12 червня 2009 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 42 955 грн.

29 грудня 2012 року головним державним виконавцем Білодід І.Ю. було винесено постанову про повернення вищезазначеного виконавчого листа стягувачеві на підставі п.7 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України „Про виконавче провадження" ( у зв'язку з відсутністю майна боржника, на яке можна звернути стягнення).

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2013 року вказану постанову державного виконавця було визнано неправомірною та зобов'язано скасувати її. Крім того, даним судовим рішенням було встановлено, що державний виконавець не використав всіх наданих йому прав для виконання рішення суду.

27 березня 2014 року головним державним виконавцем відділу ДВС Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Рашевою Н.І. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-520, виданого 12 червня 2009 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 42955 грн. Виконавче провадження було закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України „Про виконавче провадження" . 27 березня 2014 року виконавчий лист був направлений за належністю до Відділу ДВС Кагарлицького районного управління юстиції Київської області.

22 квітня 2014 року головним державним виконавцем відділу ДВС Кагарлицького районного управління юстиції Мороз О.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню даного виконавчого листа.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2014 року було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2 до ДВС Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції в Київській області, ДВС Кагарлицького районного управління юстиції в Київській області на бездіяльність державних виконавців, але разом з тим, судом встановлено зволікання посадових осіб державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження, наявність спору між двома відділами ДВС Головного управління юстиції в Київській області про місце здійснення виконавчого провадження, не оправдана та необґрунтована перерва з 06 листопада 2013 року по 04 лютого 2014 року, пов'язана з пересилкою виконавчого документа з Відділу ДВС Кагарлицького районного управління юстиції до Відділу ДВС Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області, неповідомлення стягувача про винесені рішення у спосіб, передбачений Законом України „Про виконавче провадження", невиконання посадовими особами Відділу ДВС Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Закону України „Про звернення громадян". З приводу цього суддею Залеською А.О. була винесена окрема ухвала, якою доведено до відома Головного управління юстиції в Київській області виявлені судом порушення закону працівниками відділів державної виконавчої служби при здійсненні вищезазначеного виконавчого провадження.

Головне управління юстиції у Київській області листами № З-726/2.2 від 17 квітня 2014 року та № З-971/2.2; № З-1121/2.2. від 06 травня 2014 року, адресованими на ім"я ОСОБА_2, повідомило його про притягнення до відповідальності державного виконавця Відділу ДВС Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Мороз О.В. та державного виконавця Відділу ДВС Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області Рашевої Н.І. за порушення вимог Закону України „Про виконавче провадження" та Закону України „Про звернення громадян".

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2014 року визнано неправомірними дії головного державного виконавця Відділу ДВС Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області Мороз О.В. щодо передачі автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номер НОМЕР_1, на відповідальне зберігання ОСОБА_8 у частині не направлення ОСОБА_2 листа № 5107 від 06 червня 2014 року, акту опису й арешту майна від 01 липня 2014 року.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2014 року визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу ДВС Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області Мороз О.В. про закінчення виконавчого провадження від 05 листопада 2014 року.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2015 року було визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу ДВС Кагарлицького районного управління юстиції в Київській області Мороз О.В. та Відділу ДВС Кагарлицького районного управління юстиції в Київській області в ході виконавчого провадження за вищезазначеним виконавчим листом в частині невжиття заходів проведення оцінки автомобіля «Volkswagen Transporter», 1991 року випуску, державний номер НОМЕР_1, та його реалізації для задоволення вимог стягувача.

Всі вищезазначені судові рішення набрали законної сили.

Отже, судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено неправомірність дій та бездіяльності головного державного виконавця відділу ДВС Кагарлицького районного управління юстиції в Київській області Мороз О.В. та Відділу ДВС Кагарлицького районного управління юстиції в Київській області, визнанні незаконними та скасовані ряд постанов, винесених Мороз О.В., визнано незаконною та зобов'язано скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції в Київській області Білодід І.Ю., встановлено наявність порушення закону та недоліки в діловодстві як ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ, так і ВДВС Кагарлицького РУЮ, що в їх сукупності призвели до затягування виконавчого провадження та порушення прав стягувача (ОСОБА_2).

Таким чином, неправомірність та незаконність дій та рішень посадових осіб відповідачів ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ та ВДВС Кагарлицького РУЮ в ході здійснення виконавчого провадження за заявою ОСОБА_2 встановлено судовими рішеннями, що набрали законної сили і доказуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частина 2 ст. 1167 ЦК України визначає перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади АРК, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Даний перелік не є вичерпним, оскільки в силу третьої 3 частини 2 цієї статті передбачена наявність інших випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-48цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача суд першої інстанції врахував обставини справи, тривалість виконання рішення суду, яке не виконане і на даний час, встановлену неправомірність дій та незаконність рішень державних виконавців при цьому, ступінь моральних страждань позивача та прийшов до обґрунтованого висновку, що відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі 10 000 гривень, що буде справедливим та відповідатиме принципам розумності та виваженості, а доводи ОСОБА_2 стосовно часткового обґрунтування моральної шкоди здійсненими матеріальними затратами в ході виконавчого провадження не взяв до уваги, оскільки відшкодування матеріальної шкоди за рахунок стягнення моральної чинним законодавством не передбачено.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними і такими, що відповідають обставинам та матеріалам справи.

Крім того, шкода, завдана внаслідок неправомірної бездіяльності державних виконавців підлягає відшкодуванню державою, оскільки за шкоду, заподіяну рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, несе відповідальність держава.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до п. 1 Положення Про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою КМ України 15.04.2015 № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до п. 9 даного Положення, Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Підпункт 1 пункту 3 даного Положення, основними завданнями Казначейства є, зокрема, реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

А в силу п.4 пп.2 абз. 14 Даного Положення, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема: здійснює погашення та обслуговування державного боргу, провадить платежі, пов'язані з виконанням гарантійних зобов'язань держави, в національній та іноземній валютах за дорученням Мінфіну.

Також, колегія суддів ухвалюючи вказане рішення бере до уваги роз'яснення вказані у п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону України "Про виконавче провадження", а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку моральна шкода повинна бути стягнута на користь позивача ОСОБА_2 з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст. ст. 309, 310 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, відділу Державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: