Справа № 296/5655/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" вересня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю: секретаря судового засідання Каторжинської Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Житомирській області, Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про визнання довіреностей недійсними, скасування державної реєстрації, визнання права власності на транспортний засіб та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Житомирській області, Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання добросовісним набувачем, визнання права власності на автомобіль,

В С Т А Н О В И В:

20.05.2015р. ОСОБА_4 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), у якому просить

- визнати недійсною довіреність від 30.12.2013р., яка видана ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_8 та зареєстровану за №267,

- визнати недійсною довіреність від 31.01.2014 року, яка видана ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_10 посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_9 JI.JI. та зареєстровану за №349,

- скасувати державну реєстрацію автомобіля марки Chevrolet Lacetti з номером кузова №KL1NF19B1CK783731 реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрованого на ім'я ОСОБА_2,

- визнати за ОСОБА_4, паспорт серія СК №836408, виданий Згурівським РВ ГУ МВС України в Київській області 14 квітня 1998 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на автомобіль Chevrolet Lacetti, з номером кузова №KL1NF19B1CK783731, 2012 року випуску,

- стягнути з ОСОБА_11 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1482,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в квітні 2013 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та AT «Українська автомобільна Корпорація» з використанням кредитних коштів наданих ПАТ «ВТБ Банк» придбав автомобіль марки Chevrolet Lacetti». В грудні 2013 року він передав автомобіль в оренду ОСОБА_6 строком на два місяці, який по завершенню двох місяців автомобіль позивачу не повернув. Звернувшись до правоохоронних органів з заявою про незаконне заволодіння автомобілем позивач дізнався, що 04.01.2014 р. до центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів м. Житомира, звернувся ОСОБА_5 який повідомив, що діє в його інтересах та просив зняти з обліку автомобіль «Chevrolet Lacetti». На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_5 надав довіреність від 30.12.2013, якою ОСОБА_4 уповноважив його та ОСОБА_6 бути його представником у відповідних органах з питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля «Chevrolet Lacetti». В подальшому, відповідно до довіреності від 31.01.2014, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_10 продати належний позивачу автомобіль. В подальшому спірний автомобіль зареєстровано Житомирським МРЕВ на ім'я ОСОБА_2 та зареєстровано за новим державним номерним знаком АМ7354ВМ. Однак, позивач зазначив, що довіреностей щодо розпорядження транспортним засобом «Chevrolet Lacetti» не підписував та не уповноважував жодну особу щодо продажу власного транспортного засобу, крім того, висновком експерта встановлено, що підпис в довіреності від 30.12.2013 року від імені позивача виконаний іншою особою. Вважає, що автомобіль знято з реєстрації безпідставно та продано без його добровільної згоди, а тому автомобіль вибув з його володіння незаконно, а набуття права власності за відповідачем відбулося з порушенням закону.

03.08.2015р. ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_2 добросовісним набувачем та визнання за ним права власності на автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_3, номер шасі KL1NF19B1СК783731. Просив відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову за безпідставністю. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що автомобіль «Chevrolet Lacetti» придбаний ним на законних підставах, а тому він є добросовісним набувачем спірного автомобіля.

Під час розгляду справи відповідно до ч.2 ст. 35 ЦПК України судом в якості третіх осіб залучено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_9

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, зустрічний позов не визнав за безпідставністю.

Відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний позов підтримали.

Треті особи в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.68,69, 70,71,72-73,74-75).

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів з огляду на таке.

Судом встановлено, що 29.04.2013 року на підставі договору купівлі продажу автомобіля із використанням банківського кредиту № 214109-Y02638, укладеного між AT «Українська автомобільна Корпорація» та ОСОБА_4 із використанням кредитних коштів наданих ПАТ «ВТБ Банк» було придбано автомобіль НОМЕР_4, номер шасі KL1NF19B1CK783731 (а.с.6-9).

За умовами кредитного договору про надання кредитних коштів №R1В від 16 травня 2013 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_4, було укладено договір застави №R1B-Z1 від 16 травня 2013 року за яким вартість автомобіля НОМЕР_5 складає 123900, та відповідно в державний реєстр обтяжень внесено інформацію щодо обтяжень на вказаний автомобіль (а.с.10-12).

21 грудня 2013 року ОСОБА_4 передав транспортний засіб «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_6, в оренду ОСОБА_6 строком на два місяця з можливістю її пролонгації за домовленістю сторін та із зобовязанням ОСОБА_6 проводити щонедільну оплату за користування автомобілем в розмірі 1125 грн. На підтвердження зазначених обставин представником позивача в судовому засіданні представлено оригінал розписки, а її копію приєднано до матеріалів справи (а.с.76).

Як вбачається з позовної заяви по завершенню двомісячного строку ОСОБА_6 автомобіль ОСОБА_4 повернуто не було.

12.03.2014 року за заявою ОСОБА_4 Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001704 за ч. 1 ст. 190 КК України про те, що ОСОБА_6 взяв у гр. ОСОБА_4 автомобіль НОМЕР_7 та в подальшому без дозволу та без відому гр. ОСОБА_4 зняв його з обліку (а.с.24).

Разом з тим, встановлено, що згідно з довіреністю серії ВТМ №153158 від 30.12.2013, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 бути його представником у відповідних органах ДАІ, міністерства Транспорту; нотаріальних конторах, на митниці або будь яких інших установах, підприємствах, організаціях з питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_6 (а.с.13).

В подальшому, відповідно до довіреності серії ВТР №887972 від 31.01.2014, яка посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрована за №349, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_10, зокрема керувати автомобілем «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_6 та продати його (а.с.14).

13.02.2014 року транспортний засіб «Chevrolet Lacetti», 2012 року випуску зареєстровано за ОСОБА_12, що підтверджується довідкою рахунком ВІА №312060, за якою за автомобіль сплачено 100000 грн., свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на ім'я ОСОБА_2 та автомобіль зареєстровано за новим державним номерним знаком АМ7354ВМ (а.с.57,58).

Крім того, слідчим суддею Богунського районного суду м. Житомира розглядалося клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту накладеного на спірний автомобіль в межах розгляду кримінального провадження №0001703 за наслідками якого ухвалою від 13.11.2014 року встановлено, що автомобіль є власністю ОСОБА_2 та визначеного його місце зберігання за місцем проживання останнього (а.с.56,зворот).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив визнати недійсними довіреності від 30.12.2013 року та від 31.01.2014 року з підстав встановлення висновком експерта від 21.10.2014 №1/719, що підпис в довіреності від 30.12.2013 року від імені ОСОБА_4 виконаний іншою особою.

При цьому позивач посилався на положення статей 203, 215, 216 ЦК України. Водночас, для вирішення вимог про визнання за ним права власності на спірний автомобіль, позивач просив застосувати ст.387 та ч.2 ст.388 ЦК України шляхом визнання за ним права власності на автомобіль.

Суд зазначає, що за загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Так, висновком експерта від 21.10.2014 №1/719, встановлено, що підпис в довіреності від 30.12.2013 року в графі «Підпис» від імені ОСОБА_4 виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою (а.с.15-19).

Водночас, вказана довіреність видана на імя ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які не є відповідачами у справі, а залучені в якості третіх осіб, у звязку з відсутністю клопотань позивача, його представника на залучення їх як співвідповідачів.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 N 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов'язаний вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Таким чином, позовні вимогі про визнання недійсною довіреності від 30.12.2013 року задоволенню не підлягають.

Окрім того, згідно з правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-95цс13 (Постанова від 18.09.2013 року), яка є обовязковою для усіх судів України, право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_4 в частині визнання недійсною послідуючої довіреності від 31.01.2014 року.

Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до висновку ВССУ, викладеного у п.4 Листа від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до статті 388 ЦК України власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупної наявності трьох умов:

а) набувач має бути добросовісним набувачем він не повинен знати, що купує майно не у власника;

б) майно має бути придбане за гроші, тобто повинно бути саме купленим;

в) власник має втратити володіння цим майном із власної волі, тобто майно має бути передане власником за договором (схову, майнового найму) іншій особі, яка б продала його добросовісному набувачеві.

Таким чином, у випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням (він може передати її на зберігання), власник несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно.

Отже, з наданих позивачем письмових доказів та доводів, викладених в позовній заяві і підтриманих в судовому засіданні його представником, встановлено, що ОСОБА_4 з власної волі, добровільно передав спірний автомобіль в оренду ОСОБА_6, тобто неналежним чином поставився до вибору особи, яка б заслуговувала довіри, а тому він позбавляється права вимагати повернення автомобіля від добросовісного набувача, але йому надається можливість вимагати відшкодування збитків від особи, яка не виправдала його довіру за договором.

Крім того, слід зазначити, що предявляючи вимоги про визнання за ОСОБА_4 права власності на спірний автомобіль, а не про витребування майна від відповідача, позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права, що також є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

З урахуванням викладеного, не підлягає задоволенню і вимога про скасування державної реєстрації спірного автомобіля «Chevrolet Lacetti», яка є похідною від вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Вирішуючи питання щодо вимог ОСОБА_2 по зустрічному позову про визнання добросовісним набувачем та визнання за ним права власності на автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_3, номер шасі KL1NF19B1СК783731 слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 388 ЦК набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

Навпаки, набувач визнається недобросовісним, якщо він знав чи повинен був знати, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати, тобто якщо знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (стаття 390 ЦК). Таким чином, набувач є недобросовісним, якщо річ набута ним злочинним шляхом.

Водночас, за змістом частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Разом з тим, під час розгляду справи належних доказів на підтвердження недобросовісності набувача ОСОБА_13, відповідачем по зустрічному позову надано не було.

Крім того, статтею 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту як визнання добросовісним набувачем.

Таких висновків дійшов у своєму рішенні від 16.02.2011 року Верховний Суд України, який крім зазначеного вказав, що за ч.5 ст.11 ЦК цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Щодо права власності, то ЦК передбачає можливість його виникнення на підставі рішення суду у випадках, встановлених ст.376 ЦК, а підтвердження рішенням суду наявного в особи права власності у випадках, встановлених ст.392 ЦК. В інших випадках право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК).

Судом встановлено, як вже зазначалося вище, що у ОСОБА_12 на підставі довідки рахунку ВІА №312060 13.02.2014 року виникло право власності на спірний транспортний засіб «Chevrolet Lacetti» з номером кузова №KL1NF19B1CK783731, 2012 року випуску і держава офіційно визнала за ним це право шляхом здійснення його державної реєстрації органом УДАІ України та видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім'я ОСОБА_2 (а.с.58).

За таких обставин підстав для підтвердження наявного у нього права власності на спірний автомобіль немає.

Отже, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя О. С. Рожкова