АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4735/15 Головуючий 1-ї інстанції Клименко О.І.
Справа № 642/4312/14 Доповідач Колтунова А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Костенко Т.М.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 січня 2015 року за позовом прокурора прокуратури Ленінського району м. Харкова та ОСОБА_2, які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4 про надання права на спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

19 травня 2014 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування.

16 жовтня 2014 року прокуратура Ленінського району звернулася з заявою про вступ у справу у звязку з суттєвим порушенням прав та законних інтересів неповнолітнього ОСОБА_3

31 жовтня 2014 року прокурор прокуратури Ленінського району м. Харкова предявив до суду в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 позов до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову, з урахуванням остаточних уточнень, прокурор прокуратури Ленінського району м. Харкова та ОСОБА_2 зазначили, що ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 грудня 2005 року, реєстраційний номер 4-05-217226, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 червня 2013 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційний номер 376, належить 2/3 частки трикімнатної квартири № 26, що розташована за адресою: м. Харків, вул. К. Маркса, буд 38. Загальна площа квартири становить 55,7 кв.м. (далі - квартира).

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 грудня 2005 року 1/3 частка вказаної квартири належить ОСОБА_1

22 жовтня 2013 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 2/3 часток квартири. Спадкоємцями першої черги є його діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Співвласниця квартири ОСОБА_1, є рідною тіткою матері спадкодавця, тобто спадкоємицею пятої черги, яка також претендує на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_6, та складається з 2/3 частин квартири. Зважаючи на зазначене, ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 з заявою про реєстрацію спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, якою було відмовлено у здійснення вказаних дій з підстав наявності спадкоємців першої черги.

Неповнолітній ОСОБА_3 не має можливості оформити у встановленому законом порядку право на спадщину, оскільки ОСОБА_1 протиправно утримує у себе правовстановлюючі документи на спадкове майно квартиру.

Зважаючи на зазначене, просили суд визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку вищезазначеної квартири.

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_3 про надання права на спадкування.

В обґрунтування позову, з урахуванням подальших уточнень, зазначила, що померлий ОСОБА_6 є сином племінниці - ОСОБА_7, зважаючи на що вона зі спадкодавцем перебувала у четвертому ступені споріднення та є спадкоємцем пятої черги.

Померлий ОСОБА_6 страждав на симптоматичну епілепсію, зважаючи на що ОСОБА_1 протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала та надавала іншу необхідну допомогу останньому.

Зважаючи на зазначене, просила суд у задоволенні первісного позову відмовити, змінити черговість отримання права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, надати ОСОБА_1 право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 разом із ОСОБА_3, визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6, стягнути на її користь судові витрати.

22 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/3 частку вказаної квартири.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2014 року, що набрала законної сили, у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про приєднання зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19 січня 2015 року позовну заяву прокурора прокуратури Ленінського району м. Харкова та ОСОБА_2, які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири № 26, що розташована за адресою: вул. Карла Маркса, буд. 38-Ж, м. Харків, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 22 жовтня 2013 року. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_3 про зміну черговості отримання права на спадкування за законом після ОСОБА_6 та надання ОСОБА_1 права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, разом з ОСОБА_3, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 та стягнення суми судового збору відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 січня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі та є необґрунтованими. Судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому факту, що ОСОБА_3 пропустив строк для прийняття спадщини. Посилання позивачів за первісним позовом щодо неможливості прийняти спадщину останнім у звязку з тим, що він є неповнолітнім, є необґрунтованими, оскільки на момент відкриття спадщини ОСОБА_3 виповнилося 14 років та він мав право самостійно подати заяву про прийняття спадщини. Також судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому факту, що ОСОБА_1 проживала разом із спадкодавцем, опікувалася за ним, матеріально забезпечувала та надавала іншу необхідну йому допомогу, робила поточний і капітальний ремонт квартири та прийняла спадщину.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали.

ОСОБА_3, ОСОБА_2 та представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення, яким задовольнив первісний позов та визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку квартири № 26, що розташована за адресою: вул. Карла Маркса, буд. 38-Ж, м. Харків, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 22 жовтня 2013 року, та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про надання права на спадкування керувався тим що, неповнолітній ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_6, він є особою, яка вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки на момент смерті спадкоємець був неповнолітнім. Крім того, він звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування, але йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. Обставини, на які посилалася ОСОБА_1 в обґрунтування вимоги щодо одержання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, що померлому ОСОБА_6 за життя на праві приватної власності належало 2/3 частки квартири № 26, що розташована за адресою: м. Харків, вул. К. Маркса, буд 38.

По 1/3 частки зазначеної квартири належали ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 грудня 2005 року відділом приватизації житлового фонду управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстраційним номером 4-05-217226, та 1/3 частка квартири належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 червня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційний номер 376 (а.с. 10, 12, 57).

З матеріалів справи та з пояснень, наданих ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції вбачається, що вона є тіткою матері ОСОБА_6 (а.с. 60, 186).

Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Зважаючи на зазначене, ОСОБА_1 є спадкоємцем пятої черги.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 19 березня 1998 року, серія I-ВЛ, номер 075024, батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с. 9).

З свідоцтва про смерть, виданого 29 жовтня 2013, серія I-ВЛ, номер 420968, вбачається, що ОСОБА_6 помер 22 жовтня 2013 року (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 2/3 частки вищевказаної квартири (а.с. 11).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Зважаючи на зазначене, неповнолітній ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги разом з сестрою ОСОБА_3, яка на день смерті батька також була неповнолітньою.

Відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Таким чином, на момент смерті ОСОБА_6 його діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_3 були неповнолітніми, у звязку з чим вони вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті батька.

Заяв про відмову від прийняття спадщини ні вони, ні їх законний представник не подавали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що спадкодавці першої черги прийняли спадщину. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині є необґрунтованими.

29 квітня 2014 року законний представник ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріусу ХМНО Харківської області ОСОБА_5 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданою приватним нотаріусом ХМНО Харківської області ОСОБА_5 05 травня 2014 року, ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки квартири, після смерті його батька ОСОБА_6, з підстав відсутності правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві (а.с. 11).

З поданого до суду первісного позову ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, та з пояснень, наданих нею в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції, вбачається, що оригінали правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві знаходяться у ОСОБА_1, яка їх утримує та умисно не надає позивачам з метою перешкоджання отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були правові підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 1/3 частину спірної квартири.

Що ж стосується висновку суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, то колегія суддів вважає також їх обґрунтованими та такими, що відповідають нормам закону.

Колегія суддів вважає недоведеними доводи ОСОБА_1 щодо одержання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги з тих підстав, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через хворобу був у безпорадному стані.

Дослідивши показання ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які були допитані в суді першої інстанції в якості свідків, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 мешкав разом з ОСОБА_1, яка надавала йому матеріальну і моральну допомогу. Померлий ОСОБА_6 зловживав спиртними напоями, у звязку з чим у нього і траплялися епілептичні напади, він не мав безпорадного стану та міг самостійно за собою доглядати (а.с. 186).

Відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до абзацу 3 пункту 6 Постанови Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Таким чином, з аналізу ч.2 ст. 1259 ЦК України вбачається, що обовязковою юридичною умовою, наявність якої необхідна для застосування цієї норми, є тяжка хвороба спадкодавця, який був у безпорадному стані.

Як вбачається з медичних довідок, епікризів та виписки з історії хвороби, що містяться в матеріалах справи, ОСОБА_6 страждав на епілептичний синдром у звязку з неодноразово перенесеними черепно-мозковими травмами, спричиненими в момент алкогольного спяніння. Перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 62-73).

Матеріали справи не містять даних щодо втрати ОСОБА_6 працездатності. Крім того, матеріали справи підтверджують надані свідками показання щодо зловживання останнім алкогольними напоями.

З довідки про причину смерті вбачається, що причиною смерті ОСОБА_6 стало алкогольне спяніння (а.с. 73).

Таким чином, дослідивши в сукупності письмові докази, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у спадкодавця тяжкої хвороби, у звязку з наявністю якої він перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказані докази та свідчили про наявність у ОСОБА_6 тяжкої хвороби, у звязку з якою він перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду, ОСОБА_1 надано не було.

Також слід зазначити, що обовязковою юридичною умовою для застосування ч.2 ст. 1259 ЦК України є наявність піклування за спадкодавцем протягом тривалого часу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції була правильно встановлена відсутність такої юридичної умови як тривалий час піклування ОСОБА_1 над ОСОБА_6

Судом першої інстанції встановлено та проти цього не заперечувала ОСОБА_1, що над ОСОБА_6 опікувалась його мати ОСОБА_7, яка померла 11 грудня 2012 року (а.с. 187).

Таким чином, колегія суддів вважає, що термін, протягом якого ОСОБА_1 опікувалася спадкодавцем, і ті витрати, які були нею понесені у звязку з наданням піклування, а також витрати на його поховання, не є підставою в розумінні ч.2 ст. 1259 ЦК України для задоволення її позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду в суді першої інстанції, їм надано належної оцінки, висновків суду не спростовують.

У звязку з цим, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 313, 315, 317, 319, п.1 ч.2 ст.307, ч.1 ст. 312, ч.1 ст. 314 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: