Справа № 454/98/14 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/2171/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ДП «Львіввугілля» Бойко З.М., представника

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального

страхування від нещасних випадків на виробництві та

професійних захворювань України в м. Червонограді

Львівської області Вандзьо О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19 травня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ДП "Львіввугілля" та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області про стягнення на його користь відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров"я при виконанні трудових обов"язків внаслідок трудового каліцтва - 5000.00 грн. з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області та 25000.00 грн. з ДП "Львіввугілля».

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. На думку апелянта суд безпідставно не взяв до уваги те, що за період роботи на підприємствах ДП «Львіввугілля» з ним, 12.05.2005 р. та 13.10.2006 р., сталися нещасні випадки, що підтверджується Актами про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом, у зв»язку з чим неодноразово проходив курс лікування. Внаслідок нещасних випадків, що з ним сталися через незабезпечення належних умов праці, він зазнав моральних страждань, депресій, переживань, порушення нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного способу життя. Виробничі травми призвели до того, що його здоров"я не відновиться, та він не зможе повністю соціально реабілітуватись, це все призвело до вимушених змін в його житті та втрати нормальних життєвих зв"язків, що спричиняє душевні страждання, він переносить біль, постійно відчуває незручності, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв"язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства, стяло важко займатись домашніми справами, що потребують навіть невеликих фізичних зусиль, змушений докладати додаткових зусиль для організації життя та нести постійні витрати пов"язані з лікуванням.

На його думку моральна шкода повинна бути частково відшкодована частково ДП «Львіввугілля» та Фондом страхування від нещасних випадків. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представників ДП "Львіввугілля" Бойко З.М., Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області Вандзьо О.Б. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико - соціальної експертної комісії ( МСЕК).

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

У зв»язку із внесенням змін до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яким обов»язок відшкодування моральної школи будо покладено на Фонд соцстраху, потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку втрату працездатності у зв»язку із травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період з 01.04.2001 року до 31 грудня 2005 року, тобто, під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право. Коли встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності потерпілому мало місце після 1 січня 2006 року, потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок роботодавця.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків передбачених частиною другою цій статті.

Частино 2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, в тому числі і моральну (немайнову) шкоду, є склад правопорушення. Умовами такого правопорушення визнаються: а) шкода; б) протиправна поведінка особи, яка завдала шкоди; в) наявність причинного зв»язку між протиправною поведінкою і її результатом - шкодою; г) вина особи, яка завдала шкоди.

Відтак, обов»язковою умовою відповідальності за завдання моральної шкоди, є наявність вини заподіювача шкоди. Покладення обов»язку відшкодувати моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли така шкода буде викликана протиправною поведінкою відповідальних за неї осіб.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровая умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організащї свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган назалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в період з 21.12.2004 року до 21.02.2007 року ОСОБА_2 працював на шахті «Степова».

З акту про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом №115 від 12.09.2005р. вбачається, що 08.09.2005 року, на шахті «Степова» під час виконання роботи по складанню арки на руку ОСОБА_2 впав предмет, завдавши йому тілесних ушкоджень у вигляді відкритого перелому фаланги п»ятого пальця лівої руки.

З акту про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом та №31 від 13.10.2006 р. вбачається, що 09.10.2006 р., на шахті «Степова», ОСОБА_2, послизнувшись на милі, яке випало з його рук, впав на підлогу, вимощену облицювальною плиткою, вдарившись об неї потиличною частиною голови, внаслідок чого було спричинено перелом основи черепа, забій головного мозку.

У зв»язку з отриманими травмами ОСОБА_2 неодноразово проходив лікування у лікувальних закладах, що підтверджується наданими виписками з історії його хвороби, довідками лікувальних закладів.

Довідкою МСЕК № 180 від 19.09.2013 р. підтверджується, що ОСОБА_2 вперше був оглянутий Міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК, актом №1117 від 20.12.2005 р. йому встановлено 10% втрати працездатності внаслідок трудового каліцтва, актами №261 від 20.02.2007 р., №247 від 11.03.2008 р. та №216 від 22.02.2011 р. встановлено 60% втрати працездатності та встановлено 111 групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

Як вбачається з позову, ОСОБА_2 просить відшкодувати моральну шкоду, завдану йому внаслідок трудового каліцтва, вважаючи, що нещасні випадки сталися з вини роботодавця, шахти «Степова».

Разом з тим, в Актах про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом №115 від 12.09.2005 року та №31 від 13.10.2006 р. зазначено, що причиною нещасних випадків є невиконання потерпілим вимог Інструкції по охороні праці гірника підземного, незастосування ним засобів індивідуального захисту, а особою, яка допустила порушення законодавства про охорону праці є ОСОБА_2, який порушив Інструкцію про охорону праці гірника підземного, на підставі чого суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що нещасні випадки з ОСОБА_2 сталися не з вини роботодавця.

Враховуючи відсутність вини роботодавця у настанні нещасних випадків, що сталися з ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Доводи апеляційної скарг не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.