Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі: Івіній М.Ю.

за участю:

представника позивача-1 ОСОБА_1

позивача-2 ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2, яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, виселення із самовільно занятої кімнати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі - ОСОБА_5, ОСОБА_2, яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6, звернулись з позовом до відповідача - ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, виселення із самовільно занятої кімнати № АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно ордеру № 821 від 25.06.1996 року ОСОБА_5 отримала право на житло у комунальній квартирі АДРЕСА_1.

26.06.1997 року позивач-1 ОСОБА_5 зареєструвалась у зазначеній квартирі, зареєструвала свою доньку - позивача-2 ОСОБА_2 та вселилися до кімнати.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача -2 народилася дочка ОСОБА_6, яка також зареєстрована у зазначеній квартирі.

Квартира на даний час є комунальною.

Позивачі проживають у кімнаті площею 17,4 кв.м., особовий рахунок № НОМЕР_1.

Кожен блок у приміщенні колишнього гуртожитку при вселенні позивачів складався з трьох ізольованих кімнат під окремими номерами, а місцями загального користування були коридор, кухня, туалет, ванна, та кладова.

На даний час спірний блок є трикімнатною квартирою збільшеного планування із окремими кімнатами, де кожна кімната має свій окремий номер (334 - кімната позивачів; 335, 336 -кімнати відповідача).

Після переведення гуртожитку на баланс ЖЕК № 404, блоки отримали номери вже як окремі квартири і відповідачу належать кімнати № 335 та № 336 у квартирі № 76.

У зв'язку з сімейними обставинами у 2011 році позивачі тимчасово проживали у Київській області і деякий час не проживали у кімнаті, в якій зареєстровані.

Маючи намір повернутися, відповідач почав чинити позивачам перешкоди у користуванні їх кімнатою. Ці перешкоди полягали у зміні замків на вхідних дверях у квартиру, не допуску позивачів до належної їм кімнати та самовільному занятті кімнати позивачів.

З вищенаведених підстав позивачі просили в уточненій позовній заяві зобов'язати відповідача передати позивачам ключі від вхідних дверей квартири №76, не чинити їм перешкоди у користуванні кімнатою № 334 у комунальній квартирі АДРЕСА_2, виселити відповідача із кімнати № 334 площею 17,4 кв.м., а також вселити їх у кімнату.

В судовому засіданні позивачі просили суд в частині позовних вимог про їх вселення у кімнату залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 04.03.2015р. позовні вимоги в частині вселення позивачів в кімнату залишено без розгляду на підставі п. 5) ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Відповідач та його представник позов не визнали у зв'язку з його необґрунтованістю, недоведеністю та безпідставністю.

Пояснили, що позивачами не доведено наявність права на користування житловим приміщенням - жилою кімнатою площею 17, 4 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1, оскільки протягом понад 15 років кімната стоїть зачиненою, в ній ніхто фактично ніколи не проживав з часу вселення відповідача на законних підставах у вказану квартиру (на підставі спочатку ордеру заводу «Арсенал», згодом - після передачі будинку з балансу заводу «Арсенал», - на підставі ордеру, виданому Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією).

Позивачами не надано суду ні ордеру на жиле приміщення, ні договору, укладеного із балансоутримувачем будинку, ні інших доказів, які б підтвердили право позивачів на вселення до квартири, а також на право користування житловою кімнатою.

Відповідач зазначив про безпідставність вимог про передачу ключів від квартири невідомим йому особам, оскільки замки у вхідних дверях він ніколи не змінював, йому ключі видані в одному комплекті власником будинку, кімната площею 17, 4 кв.м. стоїть зачиненою і він ніколи її не займав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме довідки форми 3 № 739 від 09.07.2014 р. в кімнаті АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_6 (а.с. 4).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно ч. 1 ст. 61 Житлового кодексу Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Житлового кодексу Української РСР, договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Наявність ордеру та договору найму є правовими підставами для вселення в приміщення державного чи громадського фонду, а також для користування такими житловими приміщеннями.

Як вбачається з листа ЖРЕО 414 № 8 від 16.01.2012 р. позивачам роз'яснено порядок одержання ордеру на зайняття жилої площі (а.с. 11).

Проте, як не заперечується позивачами, ордер на вселення до кімнати площею 17, 4 кв.м. балансоутримувачем будинку - Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією, не видавався.

Доказів видачі позивачам ордеру попереднім балансоутримувачем будинку суду також не наданий.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Позивачами не доведено наявність законного права позивачів на користування житловим приміщенням, тому суд не убачає правових підстав для задоволення позову не вважається за в частині зобов'язання відповідача передати ключі від вхідних дверей квартири № 76.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Доказів порушення їх прав з боку відповідача, наявності у відповідача обов»язку забезпечити доступ у квартиру, створення відповідачем перешкод позивачам у користуванні квартирою (заміну замків у вхідних дверях, заняття кімнати площею 17, 4 кв.м. тощо) останні суду не надали.

Позовні вимоги, відповідно, є недоведеними, а тому суд дійшов до висновку про відмову в їх задоволенні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 15, 16, 391, 405 ЦК України, ст. 61 ЖК України, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-61, 79, 88, 208-209, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_2, яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, виселення із самовільно занятої кімнати - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів після проголошення в судовому засіданні, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: