Справа №: 343/1957/14-ц
Провадження №: 2/0343/21/15
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді - Монташевич С. М.,

з участю: секретаря - Менделяк А. І.,

адвокатів - Оленин О.Ф., Вовка В.В., Свинтицького І.К.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про припинення права на частку у майні, що перебуавє у спільній частковій власності зі стягненням грошової компенсації,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, який уточнила та просила: припинити її право власності на 1/16 частку у квартирі АДРЕСА_1, що перебуває у спільній частковій власності; стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на її користь по 12524,70 грн. з кожного, а всього 37574,00 грн. компенсації вартості 1/16 частки вищевказаної квартири; визнати за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 право власності за кожним по 1/48 частці спірної квартири; стягнути з відповідачів судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником 1/16 частки трьохкімнатної квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Своє право власності на цю частку квартири вона зареєструвала. Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є власниками по 1/4 частці спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності б/н від 26.12.2002 року, яке видане згідно з рішенням виконкому Долинської міської ради від 26.12.2002 року № 327. Відповідачці ОСОБА_5 належить 7/16 часток вказаної квартири на підставі вказаного вище свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину. Державна реєстрація прав власності на відповідні частки квартири відповідачів проведена 15.08.2012 року.

У вказаній квартирі вона не проживає, порядок користування квартирою між співвласниками не встановлений. Її частка є незначною і виділити її неможливо, тому вона претендує на грошову компенсацію, яка згідно будівельно-технічної експертизи від 11.12.2014 року становить 37574,00 грн.

В судовому засіданні позивачка та представник позивачки - адвокат Оленин О.Ф. уточнені позовні вимоги підтримали з вищевикладених підстав, просили задоволити. Також позивачка ОСОБА_4 пояснила, що після смерті її матері відкрилася спадщина, зокрема, на спірну квартиру. 06.02.2012 року ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 оформили свої частки на спадщину, однак їй ніхто про це нічого не повідомляв. Дізнавшись пізніше про оформлення сестрами спадкових прав на частку квартири, яка належала матері, вона 25.05.2012 року також оформила своє право власності на частку у спадковому майні. Згодом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подарували свої частки ОСОБА_5 Їй не пропонували ні продати, ні подарувати свою частку, оскільки з нею сестри не спілкувалися.

У спірній квартирі вона не проживає, ключів, а відповідно і доступу до неї, не має. Порядок користування квартирою між співвласниками не встановлений і, зважаючи на відносини, які склалися з відповідачами, визначити такий порядок не можливо. Так як користуватися своєю часткою у квартирі вона не може, а виділити її в натурі не має можливості, тому просить припинити її право власності на 1/16 частку квартири, сплатити їй грошову компенсацію та визнати право власності на цю частку за відповідачами.

Відповідачка ОСОБА_5 та її представники - адвокати Вовк В.В., Свинтицький І.К. позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. При цьому відповідачка пояснила, що платити гроші позивачці за квартиру не збирається, оскільки саме вона своєю тяжкою працею отримала це житло і ніхто не вправі заставити її платити компенсацію за його частку. Після отримання квартири, вона сама займалася її приватизацією, її мама не брала у цьому ніякої участі, а була просто зареєстрована у ній. Ще за життя матері вони домовилися, що ніхто ніяких претензій до квартири не буде мати. Тому вона вважає, що та частка, яка належала її мамі, має повернутись до неї.

Позивачка подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері в останній день. Тоді вона пропонувала їй гроші за відмову від спадщини, однак остання відмовилася. ОСОБА_4 ніколи не зверталася до неї з пропозицією викупити її частку. Приблизно у 2010 році до неї приходили покупці з намірами купити квартиру, проти чого вона не заперечувала, однак повідомила, що на неї є кілька співвласників, а один із них - ОСОБА_4 не хоче продавати свою частку у квартирі. Вона сама зробила такий висновок, оскільки ще за життя їхньої матері дочка ОСОБА_4 хотіла викупити цю квартиру. Тому вона не давала ні адресу позивачки, ні номер телефону, і сама до неї не дзвонила та не повідомляла про покупця. Після смерті матері вони не спілкуються. Вона не має ні бажання, ні грошей, щоб компенсувати позивачці її частку, однак не проти встановити порядок користування квартирою: ОСОБА_4 може прийти і на свої 4 квадратні метри, які їй належать, поставити крісло чи розкладушку, посидіти там, вирощувати вазони. Якщо вона буде продавати квартиру, може тоді і віддасть ОСОБА_4 компенсацію за її частку, а зараз вона такої можливості не має.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися, подали заяви в яких просять розгляд справи проводити за їх відсутості. Позов не визнають, просять відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що даний позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.2012 року та витягу про державну реєстрацію прав за № 35172277 від 15.08.2012 року ОСОБА_4 належить на праві власності 1/16 частка квартири в АДРЕСА_1 (а.с. 6).

З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.01.2015 року вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_1, з приводу якої виник спір, є ОСОБА_6 - 1/4 частка, ОСОБА_7 - 1/4 частка, ОСОБА_5 - 7/16 частки, ОСОБА_4 - 1/16 частка (а.с. 79-81).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 17.02.2015 року ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_1. До складу її сім'ї входить ОСОБА_6 Умови проживання у квартирі задовільні (а.с. 93).

Таким чином, вищевказана квартира перебуває у спільній частковій власності, а ОСОБА_4 є співвласником 1/16 частки цієї квартири, хоча фактично не має можливості нею користуватися.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Порядок застосування зазначеної норми матеріального права роз'яснив Верховний суд України у постанові від 19.02.2014 року по справі № 6-4ц14, правовий висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування у подібних правовідносинах.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) квартири, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину квартири із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Даний висновок узгоджується з позицією Пленуму Верховного суду України, висловелною в п. 14 постанови № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року, згідно з якою квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

З світлокопії технічного паспорта від 06.03.2012 року на квартиру АДРЕСА_1 слідує, що власником 7/16 частин вищевказаної квартири є ОСОБА_5 Квартира розташована на 2 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат, житловою площею 39,5 кв. м., кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору, комори, балкону (а.с. 49-50).

Згідно висновку експерта за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи за № 1070/14-22 від 11.12.2014 року та фотоілюстрацій до нього дійсна ринкова вартість спірної квартири становить 601191,00 грн., 1/16 частка з якої - 37574,00 грн. 1/16 ідеальної частки загальної площі квартири становить 4,21 кв. м., що не дозволяє згідно будівельних норм виділити окрему ізольовану квартиру (а.с. 60-67).

Отже, ОСОБА_4 є власником 1/16 частки трьохкімнатної квартири по АДРЕСА_1. Іншими співвласниками є відповідачі по справі, частки яких є значно більшими. Частку позивачки не можна виділити внатурі, тому вона має право отримати від інших співвласників грошову компенсацію вартості цієї частки.

Свідок ОСОБА_11, будучи допитаною в судовому засіданні, пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_5 Мама останньої ніколи не жила у її квартирі. Після смерті матері всі сестри відмовилися від спадщини, а ОСОБА_4 - ні. Зі слів ОСОБА_5 їй відомо, що ОСОБА_4 відмовлялася продати їй свою частку. В даний час ОСОБА_5 не має можливості викупити частку позивачки.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_5 у них нормальні стосунки, а ОСОБА_4 після смерті матері не спілкується з ними. Їх було 8 спадкоємців, але до нотаріуса ніхто заяви не подавав, оскільки всі знали кому яке майно залишається. Після закінчення 6-ти місячного терміну, їм стало відомо, що ОСОБА_4 подала заяву про прийняття спадщини. Тоді і вона з ОСОБА_10 оформили своє право на спадщину, після чого свої частки подарували ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - чоловік і дочка ОСОБА_12, у яких виникло право власності на квартиру у зв'язку з приватизацією.

До ОСОБА_5 приходила якась жінка і говорила, що ОСОБА_4 хоче продати свою частку квартири. Однак, ОСОБА_5 не хоче продавати свою квартиру, оскільки у неї є діти, зокрема дочка, яка проживає у Запорізькій області та в будь-який час може з сім`єю приїхати проживати на спірну квартиру. Викупити належну частку у ОСОБА_4 ОСОБА_5 не має можливості, оскільки їй має бути проведено операцію, а чоловік тривалий час ніде не працює.

З правового аналізу ст. 364 ЦК України вбачається, що праву власника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні кореспондує обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію такої частки. Права одних спввласників не можуть бути обмежені за рахунок інших.

Відповідачка ОСОБА_5 на підтвердження своїх пояснень про те, що вона не має змоги сплатити грошову компенсацію, не надала суду жодного підтверджуючого доказу. Разом з тим з вищеописаного акту обстеження житлових умов вбачається, що умови проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у квартирі задовільні. Як встановлено в судовому засіданні, власником квартири є також її дочка ОСОБА_7, яка є працездатного віку. Тобто твердження про скрутне матеріальне становище і неможливість сплатити компенсацію при розгляді справи не мало належного обгрунтування. Разом з тим, позивачка під час судового розгляду готова була іти на компроміс і прийняти будь-які умови щодо компенсації її частики у спірній квартирі, однак ОСОБА_5 неодноразово заявляла про своє небажання сплачувати таку компенсацію, від будь-яких умов мирової угоди відмовлялася.

Вказівки відповідачки ОСОБА_5 на те, що вона неодноразово намагалася продати квартиру, однак ОСОБА_4 чинила їй у цьому перешкоди, оскільки відмовлялася продати свою частку, суд не приймає до уваги, оскільки відповідачка не надала жодного підтвердження про наміри продати квартиру: проекти договороів, відомості про потенційних покупців, а посилання на ОСОБА_13, як на покупця, є суперечливими та не послідовними між собою, оскільки відповідачка не могла точно вказати, коли мало місце його звернення з пропозицією викупити квартиру, про таку пропозицію вона позивачку не повідомляла. Крім того її позиція не узгоджується з показами свідка ОСОБА_9, яка в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_5 ніколи не мала наміру продавати свою квратиру.

Таким чином, оскільки позивачка як співвласник спірної квартири бажає виділити в натурі частку із спільного майна, виділ якої є неможливим, тому, враховуючи інтереси всіх учасників спільної часткової власності, та те, що правовий режим спільної часткової власності забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, суд вважає, що з відповідачів слід стягнути на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості її частки, яка зазначена у висновку експерта від 11.12.2014 року.

Виходячи з системного аналізу положень ст.ст. 11-14, 328, 364 ЦК України фактична виплата співвласнику, що бажає виділу, компенсації вартості його частки у майні, є підставою для виникнення у інших співвласників, які здійснили таку виплату, права спільної часткової власності на відповідну частку, в протилежному випадку буде завдано істотної шкоди їх майновим інтересам.

У зв'язку з задоволенням позовних вимог про реальний виділ частки шляхом отримання від відповідачів грошової компенсації на підставі ч. 2 ст. 364 ЦК України, право ОСОБА_4 на 1/16 частку у праві власності на квартиру підлягає припиненню з дня отримання нею від ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 грошової компенсації вартості вказаної частки та набуття права власності на цю частку за відповідачами.

За таких обставин, після припинення права ОСОБА_4 на 1/16 частку у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 належить визнати право власності відповідно за кожним по 1/48 частці у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене, позов повністю підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивачки слід стягнути з кожного по 125,25 грн. сплаченого судового збору, 590,40 грн. понесених витат за проведення експертизи та 500,00 грн. за надання правової допомоги згідно квитанцій, що становить по 1215,65 грн. з кожного.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11-14, 183, 321, 328, 355, 356, 358, 364, 379 Цивільного кодексу України, ст. 60 ЦПК України, керуючись ст.ст. 209, 214-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Р I Ш И В:

Позов задоволити.

Припинити право власності ОСОБА_4 на 1/16 частку у квартирі АДРЕСА_1, що перебуває у спільній частковій власності.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 по 12524 (дванадцять тисяч п'ятсот двадцять чотири) гривні 70 копійок з кожного, а всього 37574,00 (тридцять сім тисяч п'ятсот сімдесят чотири) гривні, компенсації вартості 1/16 частки квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 право власності за кожним по 1/48 частці квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 по 1215 (одній тисячі двісті п'ятнадцять гривень) 65 копійок з кожного понесених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя: