Справа № 681/24/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді - Горщар А.Г.

при секретарі Іщук С.А.

з участю представника позивача Гусяк С.П., відповідачки, її адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне

цивільну справу за позовом управління Пенсійного фонду України у Полонському районі Хмельницької області до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплаченої пенсії, -

встановив:

Управління Пенсійного фонду України у Полонському районі (далі УПФ) звернулось до суду з позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_3 шкоду у виді надмірно виплачених сум пенсії в розмірі 1215 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідачка перебуває на обліку в УПФ та для неї призначено пенсію за віком з 09.07.2001 року на підставі ч.2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, котра станом на 01.01.1993 року проживала та працювала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років. В 2012 року здійснювалась перевірка правильності призначення громадян пенсій згідно до названого Закону, в ході якої УПФ виявило виправлення у трудовій книжці ОСОБА_3, а також на запити про уточнення періоду перебування відповідачки в зоні безумовного (обов'язкового) відселення з'ясувалось, що період перебування ОСОБА_3 у зазначеній зоні становить менше ніж три роки, а відтак право на отримання пенсії у відповідачки виникло на рік пізніше від призначеної дати. Позивач вважає, що через зловживання відповідачки виникла переплата для неї пенсії за період з 09.07.2001 року по 08.07.2002 року на загальну суму 1215 грн.01 коп., які вона добровільно повертати не бажає.

В судовому засіданні представник УПФ заявлений позов підтримала.

Відповідачка позовні вимоги не визнала, пояснила, що твердження позивача про відсутність у неї періоду роботи у зоні відчуження менше ніж 3 роки є неправильним, а також, що вона ніяких зловживань щодо безпідставного призначення і виплати пенсії у згаданий період не вчиняла.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що за даними трудової книжки ОСОБА_3, вона 22.05.1988 року прийнята на посаду помічника вихователя в Поліський дитячий садок "Ялинка" (наказ № 27 від 22.05.1988 року), що розташований в смт. Поліське, Поліського району Київської області. 15.10.1989 року на підставі наказу № 123 від 14.10.1989 року переведена на посаду повара цього ж дитячого садка, звідки звільнена 26.12.1990 року згідно до наказу № 251 від цього ж числа у зв'язку з переселенням в іншу місцевість.

03.01.1991 року (наказ № 2) відповідачка знову була прийнята у дитячий садок "Ялинка" машиністом по пранню білизни, та 03.07.1991 року звільнена з роботи.

З 09.07.2001 року УПФ призначило для ОСОБА_3 пенсію відповідно ч.2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки, із підстави, що

відповідачка постійно проживала та працювала у зоні безумовного (обов'язкового) відселення тривалістю понад 3 роки.

В 2012 році позивач здійснив перевірку документів на підставі яких для ОСОБА_3 було призначено в 2001 році пенсію зі зменшенням віку, після чого прийшов до висновку, що відповідачка не відпрацювала в зоні безумовного відселення повних 3 роки, а тому в період з 09.07.2001 року по 08.07.2002 року не мала права на отримання пенсії.

В обґрунтування такої позиції УПФ посилається на отримані ним під час перевірки копії наказів дошкільного закладу "Ялинка", зокрема № 62 від 18.11.1988 року згідно якого, дослівно: "дозволити працювати помічникам вихователя ОСОБА_4, ОСОБА_3 на 0.3 ставки няні-санітарки, з 18 листопада 1988 року", та № 251 від 26.11.1990 року за яким ОСОБА_3 звільнено з роботи з 26.11.1990 року.

На підставі даних зазначених наказів позивач прийшов до висновку, що відповідачка не пропрацювала у дошкільному закладі "Ялинка" повних три роки, а відтак не мала права з 09.07.2001 року на призначення пенсії.

Крім цього УПФ вказує, що в трудовий книжці ОСОБА_3. виявлено виправлення, зокрема дати звільнення з 26.11.1990 року на 26.12.1990 року.

Вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог суд виходить із такого.

Згідно зі ст. 62 Закону від 5 листопада 1991 р. № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудо ва книжка.

За даними трудової книжки ОСОБА_3. вона працювала у згаданому дошкільному закладі в періоди з 22.05.1988 року по 26.12.1990 року та з 03.01.1991 року по 03.07.1991 року, що в загальному становить 3 роки 3 місяці 4 дні.

Також, із даних довідок виданих виконавчим комітетом Поліської селищної ради народних депутатів Київської області 05.01.1993 року № 182, та довідки виданої відділом освіти Поліської районної ради 18.10.2001 року № 384 вбачається, що ОСОБА_3. стала працювати у дошкільному закладі "Ялинка" саме 22.05.1988 року, а відтак виправлення у її трудовій книжці у записі № 8 щодо числа та місяця прийняття на роботу відповідають дійсності.

Виправлення у записі № 10 трудової книжки відповідачки щодо місяця звільнення з роботи, на яке посилається УПФ, не впливає на призначення для ОСОБА_3 пенсії з 09.07.2001 року, оскільки якщо брати до уваги дату звільнення 26.11.1990 року, то загальна тривалість роботи у дошкільному закладі "Ялинка" не буде менше ніж 3 роки.

Отже, із наданих сторонами документів про тривалість роботи ОСОБА_3, слідує, що вона відпрацювала у зоні безумовного відселення понад 3 роки, а тому мала права на призначення для неї пенсії зі зменшенням віку на 3 роки.

Крім цього суд звертає увагу на наступне.

Згідно ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до ст. 102, 103 названого Закону України пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

За положеннями статті. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером

добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем не надано доказів, що саме ОСОБА_3 вчинила виправлення у записах її трудової книжки, або ж подала для УПФ документи з явно неправильними відомостями, а тому згідно до наведених норм законів позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 60, ч.3 ст.209, ст.ст.212 - 215 ЦПК України суд, -

вирішив:

В позові управління Пенсійного фонду України у Полонському районі - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий________________