Справа № 466/2496/14 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/4990/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: ОСОБА_2, ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою заінтересованої особи ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 червня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, з участю заінтересованої особи ОСОБА_3, про скасування постанови від 31 березня 2014 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-305 від 02.02.2012 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 рокуОСОБА_2 звернуласьдо суду зі скаргою, яку в подальшому уточнила, просила скасувати постанову Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 31 березня 2014 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-305 від 02.02.2012 року та направити справу для відновлення виконавчого провадження до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції.

В обґрунтування вимог скарги зазначила, що Шевченківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в особі державного виконавця Кравченко С.А. 31 березня 2014 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-305, який виданий Шевченківським районним судом м. Львова 02 лютого 2012 року. Зазначена постанова нею отримана 05 квітня 2014 року, з якою вона не згідна та просить скасувати, оскільки державним виконавцем з лютого 2012 року жодних дій по виконанню рішення суду щодо звільнення спільної земельної ділянки від самовільно побудованих споруд, не проводилось.

Так, державний виконавець 05 червня 2013 року звернувся до суду з заявою про зміну способу виконання рішення суду, але по суті просив змінити резолютивну частину рішення суду. Йому було відмовлено, однак до цього часу державним виконавцем жодних заходів впливу на ОСОБА_3 за невиконання рішення суду не застосовувалось. Тільки через рік державний виконавець встановив ОСОБА_3 строк для виконання рішення суду до 10 березня 2014 року, протягом двох тижнів наклав штраф на боржника та відправив подання в міліцію. До цього часу, а саме за два роки бездіяльності, державний виконавець не попереджував боржника та жодних санкцій до нього не застосовувалось, рішення суду не виконано.

Оскаржуваною ухвалою скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, з участю заінтересованої особи ОСОБА_3, про скасування постанови від 31 березня 2014 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-305 від 02.02.2012 року - задоволено.

Скасовано постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Кравченко С.А. від 31 березня 2014 року № ВП 31206594 про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-305 від 02.02.2012 року та відновлено виконавче провадження по зазначеному вище виконавчому документу.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилається на те, що ухвала постановлена судом із порушенням норм процесуального та матеріального права. Вказує на те, що суд ухвалив відновити виконавче провадження по зазначеному вище виконавчому документу, але такої вимоги заявник не зазначала ні в своїй скарзі, ні в своїх подальших заявах до суду у вищезгаданій справі. Таким чином, суд вийшов за межі заявлених вимог, змінивши предмет розгляду, і замість розглядати конкретні обставини, які були передумовою винесенню державним виконавцем оскаржуваної заявником постанови про закінчення виконавчого провадження, розглядав інший предмет - бездіяльність державного виконавця, який не міститься в резолютивній частині скарги заявника.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволені скарги ОСОБА_2

Учасники цивільного процесу - Шевченківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, заінтересована особа ОСОБА_3 про місце, день і час слухання справи повідомлені належним чином, в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення скаржника ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» провадження являється завершальною стадією судового провадження.

Виконавче провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених Закону України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами.

Тобто, при примусовому виконанні рішень суду державний виконавець має діяти на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених Закону України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями п.1 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, до яких, зокрема, віднесено виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до положень ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до ч.3 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У відповідності до ст.384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою 15 квітня 2014 року, не пропустивши строк на оскарження, оскільки постанову державного виконавця від 31 березня 2014 року отримала лише 05 квітня 2014 року. Доказів, що заявниця отримала дану постанову раніше, державним виконавцем суду не представлено.

Відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до виконавчого листа № 2-305, виданого Шевченківським районним судом 02.02.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2, ОСОБА_5 перешкод у користуванні належними їм на праві приватної власності частинами будинку і господарськими будівлями по АДРЕСА_1 у м.Львові та присадибною земельною ділянкою, шляхом звільнення заїзду до будинковолодіння і земельної ділянки від самочинно побудованих будівель та споруд, державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ 15 лютого 2012 року було відкрито виконавче провадження.

Учасниками виконавчого провадження зазначено боржника ОСОБА_3 та стягувачів- ОСОБА_2 та ОСОБА_5 У постанові зазначено, що боржнику добровільно запропоновано виконати рішення суду до 23 лютого 2012 року.

Згодом, державний виконавець не зрозумівши рішення, звернувся до суду із заявою про роз'яснення рішення апеляційного суду від 14 лютого 2011 року, та відповідно до ухвали колегії судді судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 18 червня 2012 року йому було відмовлено у такому роз'ясненню.

Судом встановлено, що згідно представлених державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження, з червня 2012 року по 19 червня 2013 року державним виконавцем жодних дій стосовно виконання даного рішення суду не провадилось, а тільки 19 червня 2013 року він повторно звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про зміну способу та порядку виконання виконавчого листа 2-305/2010, виданого 02.02.2012 року Шевченківським райсудом м. Львова, зазначивши про зміну резолютивної частини рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 липня 2013 року у задоволенні заяви державного виконавця відмовлено.

Відтак, тільки через вісім місяців, 26.02.2014 року державний виконавець звернувся з вимогою до ОСОБА_3 про виконання рішення суду від 14.02.2011 року.

Постановами від 12.03.2014 року та 26.03.2014 року за невиконанням вимог державного виконавця, ОСОБА_3 було притягнуто до відповідальності та оштрафовано.

Крім того, за поданням державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3, слідчим Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області внесено відомості до ЄРДР за №0003616, попередня кримінально правова кваліфікація правопорушення - ч.1 ст. 382 КК України.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець повинен здійснити заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом.

Відповідно до ст.14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили, воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду; отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Однак, постановою державного виконавця Кравченко С.А. від 31 березня 2014 року виконавче провадження було закінчено, не вжито усіх заходів щодо виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що задовольняючи скаргу ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскаржувана бездіяльність допущена державним виконавцем у супереч покладених на нього Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» обов'язків, порушує ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та скасував постанову державного виконавця від 31.03.2014 року № ВП 31206594 про закінчення виконавчого провадження, відновивши виконавче провадження по зазначеному вище виконавчому документу.

Висновки районного суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування ухвали районного суду, посилання ОСОБА_3І.у скарзі висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильною по суті, відповідає вимогам ст. ст. 209-210 ЦПК України, підстави для її скасування та постановлення нової ухвали відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.