Києво-Святошинський районний суд Київської області
Провадження № 2/369/4448/15
26.10.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Києво-Святошинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, і зняття з реєстраційного обліку,
У вересні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, Управління Державної міграційної служби Києво-Святошинського району Київської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, і зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що вона, ОСОБА_1, є власником жилого будинку АДРЕСА_1. В даному жилому будинку також зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який не є її родичем. З дня його реєстрації він за даною адресою жодного дня не проживав, і по даний час про нього нічого невідомо. Він ні з ким з її сім»ї не спілкується, стосунків не підтримує, за місцем реєстрації не з»являється, ніхто з її сім»ї не знає, де він знаходиться. ОСОБА_2 не повідомив адресу проживання, не сплачує витрати за комунальні послуги, не є власником вказаного жилого будинку і в ньому відсутні його особисті речі.
Позивач ОСОБА_1 зазначала, що оскільки відповідач ОСОБА_2 понад двадцять років взагалі не проживає за вказаною адресою, то у відповідності до вимог ст. ст. 71, 72 ЖК України він може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом.
Крім того, наявність реєстрації ОСОБА_2 не дає їй можливості реалізувати свої права, а саме володіти і користуватися майном на свій розсуд.
Те, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в даному жилому будинку за адресою: АДРЕСА_1, підтверджується актами депутата Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.
Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 71, 71 Житлового кодексу України просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та зобов»язати Управління Державної міграційної служби Києво-Святошинського району Київської області зняти з реєстрації ОСОБА_2 у жилому будинку АДРЕСА_1.
У судовому засіданні 07 жовтня 2015 року судом ухвалено залучити до участі у справі в якості співвідповідача Києво-Святошинський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Київській області.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала і просила його задовольнити.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 і представник відповідача Києво-Святошинського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Київській області не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі.
Оскільки позивач ОСОБА_1 не заперечувала проти заочного розгляду справи, а відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За правилами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 жовтня 2012 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Бурлаковою Н.К. видано свідоцтво, що на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_5 22 жовтня 2003 року, зареєстрованого у реєстрі за № 94, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є його дружина ОСОБА_1, і спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки площею 0,1801 га, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, належної померлому ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Гатненською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 27 березня 2008 року, на підставі рішення 30 сесії 4 скликання Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 березня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № НОМЕР_2, кадастровий номер НОМЕР_3.
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 жовтня 2012 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Бурлаковою Н.К. видано свідоцтво, що на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_5 22 жовтня 2003 року, зареєстрованого у реєстрі за № 94, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є його дружина ОСОБА_1, і спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку НОМЕР_4, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, належного померлому ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 24 листопада 2006 року, на підставі рішення виконкому Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 вересня 1996 року № 8/12, зареєстрованого Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації 12 грудня 2006 року, номер запису: 848 в книзі 3, реєстраційний номер 16872552, згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації 12 грудня 2006 року за № НОМЕР_5.
Відповідно до складених депутатом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_7 актів обстеження житлового будинку в АДРЕСА_1 від 12 січня 2011 року, від 15 лютого 2015 року, від 28 квітня 2015 року вбачається, що в ході обстеження вищезазначеного будинку встановлено, що ОСОБА_2 не проживає по вказаній адресі, а саме АДРЕСА_1 понад двадцять років. Особисті речі та будь-які інші предмети особистого вжитку ОСОБА_2 відсутні.
За правилами ст. 71 ЖК України, на яку посилається в позовній заяві позивач ОСОБА_1, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору-судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім»ї понад шість місяців у випадках, передбачених п. п. 1-7 ч. 3 ст. 71 ЖК України. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, на яку посилається позивач ОСОБА_1 в позовній заяві, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Однак, слід зазначити, що норми ст. ст. 71, 72 ЖК України, на підставі яких позивач ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, регулюють правовідносини, що виникають з користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, і не поширюються на правовідносини, які виникають з приводу користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду.
В даному ж випадку позивач ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і належить їй на праві приватної власності відповідно до наданого нею суду Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 жовтня 2012 року.
З урахуванням наведеного, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача ОСОБА_1 з тих підстав, на які вона посилається у поданому позові, оскільки її вимоги не грунтуються на нормах чинного законодавства, що регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду, в тому числі і порядок визнання осіб, такими, що втратили право на користування житлом, яке належить особі на праві приватної власності, а заявлені на підставі вимог ст. ст. 71, 72 ЖК України, що регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.
Враховуючи викладене, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а тому у задоволенні позову в цій частині вимог слід відмовити.
Оскільки судом відмовлено в задоволенні у вказаній частині вимог позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, то не можуть бути задоволені і інші похідні вимоги про зобов»язання Києво-Святошинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області зняти з реєстрації ОСОБА_2 у жилому будинку АДРЕСА_1.
Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову, а тому у його задоволенні слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 60, 209, 212-215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Києво-Святошинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, і зняття з реєстраційного обліку, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.