У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який у подальшому уточнила і просила стягнути з ОСОБА_5 183 278 грн 90 коп. заборгованості за договором позики.

ОСОБА_5 подав зустрічний позов про визнання недійсним договору позики від 19 грудня 2011 року.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 19 лютого 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено, стягнуто на її користь з ОСОБА_5 183 278 грн 90 коп. заборгованості за договором позики. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин і дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, оскільки останній не довів суду належними і допустимими доказами факту неотримання грошових коштів за борговою розпискою, наданою ОСОБА_4 У той же час наявні у справі докази свідчать про укладення між сторонами у справі договору позики, сума якої своєчасно не була повернута позикодавцю.

Такий висновок судів відповідає обставинам справи та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 18 вересня 2013 року, у справі № 6-63цс13, відповідно до якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, слід зазначити, що наведені в касаційній скарзі доводи є необґрунтованими і правильність висновків судів не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
Т.О. Писана

Колегія суддів: