У Х В А Л А

28 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Коробчук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2015 року накладено арешт на автомобіль марки «Nisan Qashqai», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, тимчасовий реєстраційний номер 18АХ4437.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що вона не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Стверджує, що відсутні будь-які докази, які б підтверджували право власності ОСОБА_2 на її автомобіль.

Зазначає, що вона не була повідомлена про час і місце розгляду заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.303-1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом п"ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 була постановлена 15.10.2015 року, а тому зважаючи на скорочені строки розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності позивача ОСОБА_2

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Накладаючи арешт на автомобіль, суд першої інстанції виходив з того, що існує реальна загроза відчуження наявного майна, що в разі задоволення позову, може призвести до неможливості виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

______________________________________________________________________________

Справа № 569/13399/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_3

Провадження № 22-ц/787/2128/2015 Суддя-доповідач - ОСОБА_4

Згідно з п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Згідно з роз'ясненням п. 10 зазначеної вище постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу їх права власності на майно, про яке зазначено у позовній заяві (а. с. 2-4). Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02 травня 2008 року у ТОВ «Свобода Авто» ним та виключно за його власні кошти був придбаний автомобіль марки «Nisan Qashqai», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, тимчасовий реєстраційний номер 18АХ4437 вартістю 126 200,00 грн. Довідка-рахунок була оформлена на відповідача.

З поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що забезпечення позову стосується саме спірної машини.

У заяві ОСОБА_1 від 26.10.2015 року, яка була надана апеляційному суду, зазначено, що на даний час спірний автомобіль є власністю інших осіб, до яких позов про визнання недійсними договорів купівлі-продажу не пред"явлено. Дані твердження були підтримані в апеляційному суді представником відповідачки - ОСОБА_5, проте матеріали справи таких відомостей не містять.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

А тому доводи ОСОБА_1 про те, що вона не була повідомлена про час і місце розгляду заяви про забезпечення позову, не заслуговують на увагу.

Зважаючи на характер спірних правовідносин між сторонами та суть заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, прийшов до правильного висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на спірний автомобіль, оскільки невжиття заходів забезпечення позову у разі задоволення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

За наведеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення цього питання, підстави для скасування оскаржуваної ухвали і задоволення апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2015 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий : З.М. Максимчук

Судді : М.П.Григоренко

ОСОБА_6