Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/3748/15-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 53 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного протитуберкульозного диспансера Житомирської обласної ради про виплату надбавки за вислугу років та стягнення компенсації

за апеляційною скаргою Обласного протитуберкульозного диспансера Житомирської обласної ради на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з надбавки за вислугу років за період з 01.07.2013 року по 31.10.2014 року в сумі 6 389,35 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати в сумі 1460,70 грн. В обґрунтування вимог зазначала, що з 17.06.1991 року по теперішній час працює молодшою медичною сестрою обласного протитуберкульозного диспансера Житомирської обласної ради та має право на надбавку за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №174 від 20.03.2013 року «Деякі питання оплати праці працівників протитуберкульозних закладів». Проте відповідач, всупереч названій постанові та трудовому законодавству, їй таку надбавку не виплачує, а тому просила задовольнити позов.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з обласного протитуберкульозного диспансера Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 3604,64 грн. заборгованості з надбавки за вислугу років та 1012,92 грн. компенсації втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати, а всього 4617,56 коп. Стягнуто з обласного протитуберкульозного диспансера Житомирської обласної ради в дохід держави 243,60 грн. судового збору. В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі обласний протитуберкульозний диспансер Житомирської обласної ради просить рішення суду скасувати. Зокрема зазначає, що позивачка працює у відділенні, яке відноситься до середнього ступеню ризику інфікування та захворювання на туберкульоз, а тому не має права на виплату надбавки за вислугу років. Вказує, що зазначені виплати є необов»язковими, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року №95 «Деякі питання оплати праці працівників закладів охорони здоров»я» здійснюються за умови забезпечення у повному обсязі бюджетними коштами обов»язкових виплат із заробітної плати працівникам закладів охорони здоров»я.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_1 з 17.06.1991 року і по теперішній час працює молодшою медичною сестрою /санітаркою-прибиральницею палатною/ в обласному протитуберкульозному диспансері Житомирської обласної ради /а.с.27/.

Із уточнюючої довідки відповідача від 22.04.2015 року №192 вбачається, що позивачка працює на посаді молодшої медсестри (санітарки-прибиральниці палатної) відділення для хворих на позалегеневий туберкульоз /а.с.34/.

Згідно наказу головного лікаря обласного протитуберкульозному диспансеру Житомирської обласної ради №46 від 19.09.2012 відділення для хворих на позалегеневий туберкульоз віднесено до середнього ступеня ризику /а.с.38/.

Постановою Кабінету Міністрів України №1418 від 29.12.2009 року затверджено Порядок виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров"я.

Відповідно до п.2 цього Порядку надбавки за вислугу років установлюються медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров»я залежно від стажу в такому розмірі: стаж понад 3 роки -розмір щомісячної надбавки до посадового окладу складає 10%; стаж понад 10 років - 20%; стаж понад 20 років - 30%.

Пунктом 3 Порядку визначено, що надбавка за вислугу років виплачується керівникам закладів охорони здоров'я, їх заступникам з числа лікарів, заступникам головного лікаря з медсестринства, керівникам структурних підрозділів з числа лікарів, головним медичним сестрам, лікарям усіх спеціальностей, професіоналам з вищою немедичною освітою, що допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров'я, керівникам фармацевтичних (аптечних) закладів, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів з числа провізорів і фармацевтів, провізорам усіх спеціальностей, фахівцям з базовою вищою та неповною вищою медичною і фармацевтичною освітою усіх спеціальностей та помічникам ентомолога.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 174 «Деякі питання оплати праці працівників протитуберкульозних закладів», яка набрала законної сили з 1 липня 2013 року, поширено дію Порядку виплати надбавки за вислугу рокiв медичним та фармацевтичним працiвникам державних та комунальних закладiв охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 29 грудня 2009 р. № 1418, на категорiї працiвникiв, якi визначенi статтею 22 Закону України «Про протидiю захворюванню на туберкульоз».

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про протидiю захворюванню на туберкульоз» працівникам протитуберкульозних закладів, які надають медичну допомогу хворим на туберкульоз, працюють із живими збудниками туберкульозу чи матеріалами, що їх містять, здійснюють догляд за хворими на туберкульоз та/або прибирання приміщень, у яких перебувають такі хворі, встановлюються підвищені посадові оклади у зв'язку із шкідливими і важкими умовами праці, надбавка за вислугу років та інші надбавки і доплати.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, визначився із нормами матеріального права та дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 має право на надбавку за вислугу років, оскільки за характером виконуваної роботи та займаною посадою належить до категорії працівників, визначених у ч.1 ст.22 Закону України «Про протидiю захворюванню на туберкульоз».

Судом встановлено, що відповідач виплачував надбавку за вислугу років працівникам протитуберкульозного диспансеру, які працюють у структурних підрозділах високого ступеню ризику, безпідставно позбавивши такої надбавки працівників структурних підрозділів із середнім ступенем ризику, що суперечить ч.1 ст. 22 Закону України «Про протидiю захворюванню на туберкульоз», а тому порушені права позивачки підлягають захисту.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року №95 „Деякі питання оплати праці працівників закладів охорони здоров"я" виплати, встановлені працівникам закладів охорони здоров"я, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 174 «Деякі питання оплати праці працівників протитуберкульозних закладів» здійснюються за умови забезпечення у повному обсязі бюджетними коштами обов"язкових виплат із заробітної плати працівникам закладів охорони здоров"я.

Із письмових пояснень відповідача, розрахунку виплат фонду заробітної плати працівників протитуберкульозного диспансера вбачається, що лікувальний заклад не в повному обсязі забезпечений бюджетними коштами із виплати заробітної плати працівникам /а.с.44-56/, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про нарахування надбавки за вислугу років позивачці з 01.07.2013 року (дата набрання законної постанови КМУ №174 від 20.03.2013року) по 25.03.2014року (дата прийняття постанови КМУ №95 від 25.03.2014 року).

Визначений судом розмір надбавки за вислугу років позивачки відповідає її стажу роботи в протитуберкульозному диспансері.

Рішення суду першої інстанції в частині нарахування надбавки за вислугу років ОСОБА_1 є законним, підстав для його скасування в цій частині не вбачається.

Водночас колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині нарахування компенсації втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати.

Пред"являючи позов про стягнення зазначеної компенсації, позивачка посилалась на Закон України „Про оплату праці" та Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з положень названих Законів і вважав, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати на суму 1012,92грн.

Проте повністю з таким висновком суду погодитись не можна.

Так, компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно п. 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджене постановою Кабміну України від 20 грудня 1997 року № 1427 з послідуючими змінами і доповненнями) - компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток.

Таким чином, законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої заробітної плати.

Колегія суддів приходить до висновку, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати», оскільки за правилами, визначеними ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход до уваги не береться).

Оскільки надбавка за вислугу років відповідачем не була нарахована, то підстав для стягнення компенсації не було, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

В решті рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції, в нескасованій його частині, не спростовують.

Керуючись ст.ст. 209,218,303,307,309,313,314,316,317,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу обласного протитуберкульозного диспансера Житомирської обласної ради задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2015 року в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплатити в сумі 1012грн.92коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді