БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2141/15-ц
Провадження № 2/497/723/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2015 року Болградській районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді Калібової М.М.

за участю секретаря Войтової С.І.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Болграді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право на житло,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу ОСОБА_3, і зареєстрвоаного в реєстрі за № 5337, він є власником квартири №24, розташованої за адресою: вул.25 Чапаївської дивізії, 37, м. Болград, Одеська область, в якій залишилося зареєстрованим постійне місце проживання відповідача, який вселився в будинок як колишній співвласник квартири. Після оформлення договору купівлі-продажу квартири вище вказана квартира належить лише позивачеві, а відповідач не належить до членів сім'ї позивача. Реєстрація відповідача у будинку обмежує позивача в можливості розпорядитися ним на свій розсуд (а.с.2).

Відповідач ОСОБА_2 позов визнає, просить суд справу розглянути у його відсутності, про що до суду надалв відповідну заяву (а.с.20).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був вселений в квартиру АДРЕСА_2, як спввласник вказаної квартири (а.с.6).

На підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу ОСОБА_3, і зареєстрованого в реєстрі за № 5337, ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: вул.25 Чапаївської дивізії,37, м. Болград, Одеська область, в якій залишилося зареєстрованим постійне місце проживання відповідача, який вселився в будинок як співвласник названої квартири. Після оформлення договору купівлі-продажу квартири вище вказана квартира належить лише позивачеві, а відповідач не належить до членів сім'ї позивача (а.с. 5).

У ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння - у спосіб, передбачений ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника квартири, житлового будинку визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України і передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Однак, за ч. 2 цієї ж статті член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі своєї відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Однак, аналіз змісту вказаної правової норми свідчить про те, що право члена сім'ї власника квартири (будинку) користуватися цією квартирою виникає лише за умови наявності у власника права приватної власності на це майно і пов'язано з існуванням між власником та вселеною особою сімейно-правових відносин, а відтак припинення права власності особи на таке житло припиняє право вселених нею членів її сім'ї на користування цим будинком, що передбачено п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, за якою припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту, припиняє сам сервітут.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України також передбачено збереження права користування житлом для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, лише при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Відповідно до наведених вище норм матеріального права після зміни власника відповідач втратив право користування житлом в вище вказаній квратирі, і тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215,294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

ОСОБА_4 ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом в квартирі № 24, розташованій за адресою: вул.25 Чапаївської дивізії, 37, м. Болград, Одеська область.

На рішення суду може бути подана апеляція в апеляційний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, що брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Калібова Марія Миколаївна