Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/1068/15-ц Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 48 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Худякова А.М.,

при секретарі Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини ,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, в якому зазначила, що з 18 жовтня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. З листопада 2012 року вони припинили підтримувати сімейні стосунки та проживають окремо.

Після розірвання шлюбу син залишився тимчасово проживати разом з батьком, оскілки вона влаштувалась на роботу в м. Києві, а відповідач погодився, щоб дитина протягом цього часу проживала з ним.

На даний час вона бажає забрати дитину до себе та проживати разом з нею, проте позбавлена такої можливості, оскільки ОСОБА_1 чинить їй перешкоди.

Відповідач створив нову сім'ю, в якій очікується народження дитини. Він постійно зайнятий на роботі, внаслідок чого не має часу на належне виховання їхнього сина.

Позивачка вказує, що також вдруге уклала шлюб. На даний час вона не працює, оскільки її чоловік повністю забезпечує сім'ю. Вона позитивно характеризується за останнім місцем роботи, не зловживає алкогольними напоями, добре ставиться до сина та спроможна забезпечити належне виховання та утримання дитини.

З огляду на вказане, просила визначити місце проживання сина разом з нею.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_2, за адресою : АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що при вирішенні даного спору суд не взяв до уваги ухвалу від 5 березня 2013 року, якою визнано мирову угоду, укладену між ним та позивачкою. Однією з умов даної угоди було те, що їхній неповнолітній син буде проживати разом з батьком.

Суд не надав належної оцінки тому факту, що позивачка тривалий час не цікавилась життям сина, не брала участі у його вихованні, не надавала матеріальної допомоги на утримання дитини, а весь цей час влаштовувала особисте життя.

Дитина після розірвання шлюбу весь час проживає разом з ним. Син зростає у атмосфері любові, ласки, поваги та турботи. Апелянт та його дружина забезпечують всі потреби дитини без допомоги позивачки, намагаються доповнити те, що син не зміг отримати з боку матері.

Вирішуючи даний спір, суд вказав, що дитина з однаковою прихильністю ставиться до батьків. Вказане свідчить про те, що син виховується належним чином та вміє поважати батька й матір. Однак, суд повинен був врахувати вік дитини та ту обставину, що він тривалий час проживає з батьком, полюбив сім'ю, в якій зростає та зміна місця проживання може призвести до глибокої душевної травми.

В судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги, зазначивши, що багато часу приділяє сину, вони разом займаються спортом, дитина відвідує різні гуртки. На даний час у їхній сім'ї народився ще один хлопчик, якого син ОСОБА_3 дуже любить. Зміна місця проживання його старшої дитини призведе до глибокої душевної травми сина.

Вказує, що суд не надав оцінки показам свідків, які пояснили, що позивачка неналежним чином ставилася до виконання своїх обов'язків щодо дитини. Так, у 2013 році, коли син потребував оперативного хірургічного лікування, позивачка разом з дитиною на його прохання поїхала до лікарні в м. Житомир, проте, не пройшовши повного курсу лікування, забрала дитину та відвезла до його матері.

Він жодним чином не перешкоджає позивачці бачитись з дитиною, забирати сина на декілька днів. Проте, досить часто після проживання сина разом з позивачкою, дитина повертається додому неохайна. Син не виявляє бажання бачитись та спілкуватись з позивачкою.

Представник апелянта в судовому засіданні зазначив, що в даному випадку мова не йде про позбавлення матері можливості бачитись з дитиною, а лише про те, що в інтересах неповнолітнього сина сторін необхідно відмовити у позові.

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що після розірвання шлюбу з відповідачем влаштувалась на роботу у м. Київ, внаслідок чого не мала можливості проживати разом із сином. Пропрацювавши там три місяці, у січні 2013 року приїхала до м. Бердичева. Відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні із сином, вона навіть не знала, про те, який дитячий садок відвідує дитина. На даний час вона бажає забрати сина до себе, проте відповідач не погоджується змінити місце проживання дитини.

Пояснення відповідача про те, що дитина після нетривалого проживання разом з нею провертається неохайною, не відповідає дійсності.

На думку представника позивачки, апеляційна скарга є безпідставною, адже ніхто не може замінити дитині рідну матір, яка має проживати разом із сином.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 2008 року.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 грудня 2012 року шлюб між ними розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 5 березня 2013 року визнано мирову угоду між сторонами, відповідно до якої спільною домовленістю між батьками визначено, що дитина проживає разом з батьком.

Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами їхній неповнолітній син проживає разом з батьком.

В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_1 відвідує дошкільний навчальний заклад №27 «Мальви». Зміст довідки вказаного навчального закладу свідчить про те, що опікуються дитиною батько, його дружина, бабуся. Дитина забезпечена всім необхідним для навчання та виховання у дошкільному закладі.

Сторони створили нові сім'ї. Наявні в матеріалах справи характеристики містять інформацію про те, що дружина відповідача ОСОБА_5 та чоловік позивачки ОСОБА_6 позитивно характеризуються за місцем роботи.

В судовому засіданні досліджувався висновок органу опіки та піклування Бердичівської міської ради, згідно з яким недоцільно змінювати місце проживання неповнолітнього ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з яким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, які мають істотне значення для справи.

З огляду на ставлення батька до виконання своїх батьківський обов'язків, взаємну прихильність батька та сина, тривалість проживання дитини разом з відповідачем, матеріально-побутові умови, в яких проживає малолітній син, а також, враховуючи висновок органу опіки та піклування, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки зміна звичних умов проживання й кола оточуючих осіб стане для дитини психотравмуючим фактором.

З огляду на рівність прав обох батьків щодо дитини, та обставина, що малолітня дитина залишається проживати разом з батьком, не свідчить про порушення прав позивачки, оскільки вона не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, виявлення турботи про сина та участі у його вихованні й може реалізувати ці права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішення органу опіки та піклування чи суду.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового,- про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 209,303,307,309, 313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді: