АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8188/15 Справа № 199/7177/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Подорець О. Б. Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Григорченка Е.І.

за участю секретаря - Левцунова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 за участю третьої особи: Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради про виселення,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 за участю третьої особи: Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради про виселення - задоволені.

Виселено відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, з квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відстрочено виконання рішення суду строком на три місяці.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Вказані вимоги ЦПК України суд першої інстанції не врахував.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 березня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №DNG0GA00002179, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 46 640,00 доларів США строком до 06.03.2017 р..

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_4 05 березня 2007 року уклали договір іпотеки нерухомого майна №DNG0GA00002179, згідно з яким остання надала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,10 кв.м., житловою площею 27,40 кв.м.

В порушення умов кредитного договору, ОСОБА_4 свої зобов'язання не виконує, допустила прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого виникла заборгованість, яка не погашена.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20 грудня 2012 року, яке не оскаржувалося та набрало чинності, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4, третя особа Амур-Нижньодніпровська районна у місті ради про звернення стягнення задоволені частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

10 червня 2014 року банк направляв на адресу відповідачів письмове повідомлення про добровільне виселення, в якому зазначив стислий зміст порушеного зобов'язання, запропонував виконати його та попередив про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, а також запропонував звільнити іпотечне майно в добровільному порядку (а.с. 12).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення застоводавцем (позичальником) зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, заставодавець зобов'язаний передати предмет застави Заставодержателю в заклад.

Як передбачено ст.ст.572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст.590 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як роз'яснено у п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має враховувати таке. Відповідно до ч. 4 ст.9, ст.109 ЖК України, ст.ст.39, 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому, суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, встановив, що рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, позивачем 10 червня 2014 року направлено на адресу відповідачів вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1, вимога іпотекодержателя добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня її отримання відповідачами не виконана.Зазаначене є підставою для виселення всіх мешканців.

Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 3 ст. 109 ЖК звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосуються виселення мешканців на підставі рішення суду про зверненням стягнення на предмет іпотеки з одночасним виселенням мешканців, а стосуються позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як пояснив апелянт в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції квартира, що передана в іпотеку була придбана на власні кошти задовго до укладання кредитного договору та договору іпотеки.

Відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові Верховного суду України від 18 березня 2015 р. у справі № 6-39 цс15, за змістом ст.ст.39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК особам, які аиселяються із житлового будинук (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Звертаючись до суду з позовом, позивач не зазначив, яке саме інше житло буде надане відповідачам після виселення.

Враховуючи зазначене, колеггія суддів вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а а пеляційна скарга - задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, яка також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 за участю третьої особи: Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради про виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: