Справа № 199/8685/14-ц
09 лютого 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Подорець О.Б.
за участі секретаря Голубніченко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третя особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про вселення та визначення порядку користування житлом, -
У жовтні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, де третя особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про вселення та визначення порядку користування житлом. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 14 листопада 2011 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, де треті особи - ОСОБА_4, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора та Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним правочину та визнання права власності на спадкове майно, яким було визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2012 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2011 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18 лютого 2013 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2011 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2012 року залишені без змін.
Незважаючи на те, що позивачка є власником ? частини квартири АДРЕСА_1, відповідач продовжує одноособово проживати в зазначеній квартирі, володіти та користуватися житлом на власний розсуд, а також чинить позивачці перешкоди в користуванні її частиною квартири.
10.02.2014 позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про намір продати ? частину спірної квартири за 255 846,00 грн.. Зазначена заява була відправлена відповідачу 11.02.2014 поштовим листом з повідомленням, однак було повернуто 25.03.2014 за закінченням терміну зберігання.
На підставі зазначеного позивачка просить суд вселити її в квартиру АДРЕСА_1; встановити наступний порядок користування квартирою: виділити в користування ОСОБА_2 житлову кімнату №1 площею 17,1 кв.м. та житлову кімнату №2 площею 7,2 кв.м., виділити в користування ОСОБА_1 житлову кімнату №3 площею 11,8 кв.м. та житлову кімнату №4 площею 12,2 кв.м., допоміжні приміщення (коридор, кухню, ванну, туалет) залишити у спільному користуванні сторін, витрати покласти на відповідача.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 не з'явилися, надали заяви про розгляду справи у їх відсутність, на задоволенні позову наполягали.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явилася, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомила, не надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Судом встановлено, що 14 листопада 2011 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, де треті особи - ОСОБА_4, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора та Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним правочину та визнання права власності на спадкове майно, яким було визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-10).
Зазначене рішення суду ухвалами Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2012 року та Вищого спеціалізованого суду України від 18 лютого 2013 року залишено без змін (а.с.11, 12-13).
На час розгляду справи квартира АДРЕСА_1 належить сторонам по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по ? частині.
У ч. 1 ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Як роз'яснив в п.14 Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Згідно технічного паспорту на квартиру від 19 лютого 2013 року, спірна квартира розташована на ІХ-му поверсі, має загальну площу 81,3 кв.м., складається з 4-х кімнат, житловою площею - 48,3 кв.м, у тому числі: житлова кімната площею 17,1 кв.м; житлова кімната площею 7,2 кв.м., житлова кімната площею 11,8 кв.м та житлова кімната площею 12,2 кв.м; коридор площею 10,2 кв.м; кухня площею 13,0 кв.м; ванна площею 4,5 кв.м; туалету площею 1,4 кв.м; балкон площею 1,2 кв.м; лоджія площею 2,7 кв.м.
Розглянувши справу та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме слід встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 житловою площею 48,3 кв.м. та загальною площею 81,3 кв.м, виділивши ОСОБА_2 житлову кімнату №1 площею 17,1 кв.м. та житлову кімнату №2 площею 7,2 кв.м; балкон площею 1,2 кв.м; виділити ОСОБА_1 житлову кімнату №3 площею 11,8 кв.м. та житлову кімнату №4 площею 12,2 кв.м., лоджію площею 2,7 кв.м.; коридор площею 10,2 кв.м; кухня площею 13,0 кв.м; ванна площею 4,5 кв.м; туалету площею 1,4 кв.м - залишити в спільному користуванні сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Суд виходив з того, що вказаний варіант найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників, а також з того, що встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту ст.ст. 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Виходячи з викладеного суд вважає вимоги позивача щодо вселення такими, що також підлягають задоволенню, а саме необхідно вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 48,3 кв.м. та загальною площею 81,3 кв.м, оскільки згідно з вимогами ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Позовні вимоги в частині щодо покладення контролю за виконанням рішення суду на Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, не підлягають задоволення.
Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції є у справі третьою особою. Такий процесуальний статус виключає можливість покладення на нього рішенням суду будь-яких обов'язків. Крім того, питання судового контролю за виконанням судових рішень регулюються розділом VІІ ЦПК України і не підлягає розгляду в порядку позовного провадження.
Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України слід cтягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212, 214, 215, 222, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третя особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про вселення та визначення порядку користування житлом - задовольнити частково.
Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 житловою площею 48,3 кв.м та загальною площею 81,3 кв.м., виділивши ОСОБА_1 житлову кімнату №3 площею 11,8 кв.м. та житлову кімнату №4 площею 12,2 кв.м, лоджію площею 2,7 кв.м; виділити ОСОБА_2 житлову кімнату №1 площею 17,1 кв.м. та житлову кімнату №2 площею 7,2 кв.м; балкон площею 1,2 кв.м. Коридор площею 10,2 кв.м; кухню площею 13,0 кв.м; ванну кімнату площею 4,5 кв.м; туалет площею 1,4 кв.м - залишити в спільному користуванні сторін - ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Вселити ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, в квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 48,3 кв.м та загальною площею 81,3 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_2, ІПН невідомий, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя О.Б.Подорець