АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/10/15 Головуючий І інстанції - Омельченко К.О.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору неукладеним та визнання розписки недійсною, -

встановила:

06 грудня 2011 року, позивач ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики між ним та відповідачем ОСОБА_1 неукладеним, а розписки - недійсною.

Свої позовної вимоги позивач обґрунтував тим, що розписка, про позику грошових коштів на суму 700 000 доларів США, ним не писалася та текст розписки не підписувався. Фактично позики на думку позивача не було, а відповідач, скориставшись наявністю у нього чистих аркушів з підписом позивача, самостійно надрукував на ньому текст розписки. Ніякі кошти позивач у відповідача не позичав, а в день складення розписки знаходився у м. Києві. Факт перебування у м. Києві Позивач підтверджував свідченнями свідків.

На підтвердження своєї правової позиції позивач посилався на свідчення свідків та на експертні висновки, згідно експертиз проведених в межах кримінальної справи за заявою ОСОБА_3 за фактом підробки документу - розписки. А саме, позивач наголошував на висновку експерта № 15-2012 від 07.08.2012р., що в розписці з початку було поставлено підпис від імені ОСОБА_3, а згодом надруковано текст поверх підпису.

Відповідач в судове засідання, в суд першої інстанції, не з'явився.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.08.2013р. позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено. Визнано договір позики від 26.01.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на суму 700000,00 доларів США неукладеним. Визнано недійсною розписку від 26.01.2008 року про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 суми 700000,00 доларів США.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на те, що судом не взято до уваги існування судового рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.06.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 700000,00 доларів США на підставі розписки від 26.01.2008 року, яке було залишено в силі Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.07.2011 року, де касаційною інстанцією була надана правова оцінка доводам ОСОБА_3 стосовно неукладення розписки та безгрошевого характеру даної угоди. Апелянт зауважує на тому, що експертний висновок за підписом експерта ОСОБА_5 не може вважатися належним та допустимим доказом з огляду на відсутність у неї на час проведення експертизи права на проведення трасологічної експертизи. Також апелянт посилається на відсутність такого способу захисту порушеного права як визнання правочину неукладеним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що розписки на суму 700000,00 доларів США насправді позивачем не видавалася, а грошові кошти у сумі 700 000,00 доларів США відповідачем позивачу не передавалися, оскільки останній 26.01.2008 року перебував у м. Києві, а відповідно до висновку експерта текст розписки надрукований поверх підпису позивача.

Але з цим висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права, всупереч наявним у справі доказам.

Згідно ст. 309 Цивільного процесуального кодексу України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 Цивільного процесуального кодексу України , під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 11, ст. ст. 57-59, ч. 1, 3 ст. 61, ч. 4 ст. 212, ч. 1 ст. 213, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики, та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей."

Відповідно до положень ст. 215 Цивільного кодексу України та згідно з роз'ясненнями п. 7 Пленуму Верховного суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи 26.01.2008 року ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 700000,00 доларів США, про що видав розписку, і зобов'язався грошову суму повернути в присутності ОСОБА_6 та ОСОБА_7

До матеріалів справи позивачем ОСОБА_3 додані письмові докази, належним чином засвідчені копії судових експертиз, які були проведені в межах кримінальної справи порушеної за заявою ОСОБА_3 у 2011 році за фактом підробки документу - розписки.

Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів № 13049/13095 від 16.01.2012р., виготовленого експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса Сомовим В.В., експертом було зроблено висновки про те, що в наданій на дослідження розписці від 26.01.2008 року підпис від імені ОСОБА_3 виконаний шариковою ручкою. Розписка надана на дослідження є оригіналом. Текст розписки та підпис ОСОБА_3 є першочерговими та підчистці не піддавалися. Текст розписки надрукований на лазерному принтері (або лазерному багатофункціональному пристрої в режимі принтер.) Текст розписки надрукований не на принтері (не з використанням картриджів), на яких надруковані документи, що були вилучені в ході слідства у ОСОБА_1 Встановити за штрихами підпису, в який період часу виконаний підпис від імені ОСОБА_3 не можливо через відсутність в експертній установі відповідного обладнання. На даний час науково - обґрунтованої методики встановлення часу (періоду часу) нанесення штрихів тонером не існує, тому не можливо встановити період часу нанесення тексту розписки від 26.01.2008р. від імені ОСОБА_3 Експертом зазначено щодо наявності в межах штрихів підпису від імені ОСОБА_3 в розписці від 26.01.2008р. слідів фарбувальної речовини принтера - мікрочастинки тонеру, розташовані як на поверхні штрихів підпису, так і під ними, що свідчить про те, що лист розписки піддавався впливу печатного пристрою як до проставлення на ньому підпису так і після.

У висновку судово-почеркознавчої експертизи № 13050 від 08.02.2012р., експертом ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса Сиротенко-Кацман Н.В. зазначено про те, що підпис від імені ОСОБА_3 в розписці від його імені від 26.01.2008р., розташований зліва від „ОСОБА_3" - виконаний ОСОБА_3.

07.08.2012р. було надано висновок судової трасологічної експертизи експертом НАПНУ Інституту вивчення проблем злочинності ОСОБА_5, відповідно до якого в наданій на експертизу розписці про запозичення грошових коштів ОСОБА_3 спочатку був виконаний підпис від імені ОСОБА_3, а потім - надрукований текст. Як зазначено в синтезуючий частині висновку до таких висновків експерт ОСОБА_5 дійшла виходячи з того, що нею було встановлено наявність на поверхні волокон паперу в межах штрихів підпису мікрочасток тонера лазерного принтеру та відсутність в межах штрихів підпису мікрочасток тонера на поверхні паперу зі слідами пасти кулькової ручки на їх поверхні. Документ - розписка наданий на дослідження не є оригіналом, і тому експертом ОСОБА_5 встановлено, що спочатку був підпис, а потім текст.

Такі висновки експерта ОСОБА_5 повністю суперечать висновку експерта ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса Сомова В.В., який зазначав, що розписка є оригіналом (п.2 розділу висновки у дослідженні № 13049/13095 від 16.01.2012р.), і в межах штрихів підпису від імені ОСОБА_3 в розписці від 26.01.2008р. наявні сліди фарбувальної речовини принтера - мікрочастинки тонеру, розташовані як на поверхні штрихів підпису, так і під ними, що свідчить про те, що лист розписки піддавався впливу печатного пристрою як до проставлення на ньому підпису так і після (п.9 розділу висновки у дослідженні № 13049/13095 від 16.01.2012р.).

При цьому експерт ОСОБА_5 в дослідницькій частині висновку в п. 2.2. зазначає про те, що в Україні досі не розроблено методику встановлення хронологічної послідовності виконання штрихів, виконаних знаряддям письма та текстів виконаних за допомогою друкуючих приладів. Для з'ясування питань, призначених для розгляду, експертом ОСОБА_5 в зв'язку із забороною розшивати матеріали справи було виготовлено зразки і проведено експеримент, за результатами якого виявлено закономірності, покладені в основу експертного висновку, по незатвердженій в Україні методиці проведення досліджень.

Відповідно до п. 1.4. Наказу Мінюсту № 53/5 від 08.10.1998р. „Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень" під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методики дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи, відсутність методики, за допомогою якої таке дослідження повинно бути проведено, ставить під сумнів правильність та достовірність викладених в дослідженні висновків.

Крім того, в матеріалах справи наявна роздруківка з офіційного сайту Міністерства юстиції України картки атестованого судового експерта, відповідно до якої з 22.01.2010р. свідоцтво експерта ОСОБА_5 № 289, яке надає право проводити трасологічну експертизу недійсне.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За результатами Висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 8140/12-34 від13.11.2012р. встановити час виконання підпису у розписці щодо позичання грошових коштів ОСОБА_3, датованій 26.01.2008 року, не видається можливим з причини контактної теплової обробки цього документа із боку виконання в ньому записів та підпису.

В матеріалах справи наявна довідка з ХФ ВАТ „Кредитпромбанк" Про стан заборгованості по кредиту, видана ОСОБА_3. Відповідно до даної довідки ОСОБА_1 у період з 2006 року по 2008 роки брав у ВАТ „Кредитпромбанк" кредити в іноземній валюті на підставі договору про траншеву кредитну лінію, відповідно до довідки близько 553 600,00 доларів США та 80 000,00 євро. Поручителем за даним договором позики виступав ОСОБА_3 Відповідно до даної довідки станом на 13.11.2012р. сума кредиту у розмірі 553 600 доларів США була погашена в повному обсязі. Кредит у 80 000 виплачувався з простроченням із сумою заборгованості у 1200,00 євро. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 на час, коли відбулися події, що є предметом даного спору, в обороті мав грошові кошти в такому обсязі.

Суд першої інстанції в обґрунтування винесеного рішення посилається на свідчення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що в ході здійснення спільно підприємницької діяльності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у них існувала практика підпису для бухгалтера чистих аркушів паперу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та іншими підприємцями, про те свідки не стверджували факту заволодіння ОСОБА_1 чистим аркушем паперу з підписом ОСОБА_3 Крім того, з висновків експерта Сомова В.В. (експертне дослідження № 13049/13095) щодо наявності в межах штрихів підпису від імені ОСОБА_3 в розписці від 26.01.2008р. слідів фарбувальної речовини під штрихами підпису, виходить, що підпис ОСОБА_3 ставився на листі після того, як він пройшов через печатний пристрій.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач в порушення ст. 131 ЦПК України не повідомив суд про існування рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.06.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 700000,00 доларів США на підставі розписки від 26.01.2008 року, яке було залишено в силі Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.07.2011 року, де касаційною інстанцією була надана правова оцінка доводам ОСОБА_3 стосовно неукладення розписки та безгрошевого характеру даної угоди. І вказані обставини не підлягають доказуванню про розгляді цієї справи згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Що стосується експертизи, проведеної судом апеляційної інстанції, то відповідно до вимог статей 303, 316 ЦПК України судова колегія не бере до уваги вказаний доказ, оскільки позивач не довів, в чому саме полягало порушення судом першої інстанції порядку дослідження доказів, наданих ним до суду, а також якими причинами зумовлене ненадання клопотання до суду першої інстанції з приводу призначення експертизи та чи були ці причини поважними.

Стосовно перебування ОСОБА_3 у м. Києві 26.01.2008 року свідчення свідків носять суперечливий характер. З одного боку про даний факт стверджує свідок ОСОБА_12 у письмових поясненнях з нотаріальним посвідченням підпису. З іншого боку свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14. стверджують про те, що бачили ОСОБА_3 26.01.2008 року в м. Харкові в квартирі у ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_3 не надав суду належних та допустимих доказів того, що розписка ним не укладалася і грошові кошти не отримувалися, не довів, що дії ОСОБА_1 підпадають під дію Кримінального кодексу України.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, а саме з урахуванням задоволення апеляційної скарги з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 114 грн. 71 коп. на користь ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313-317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2013 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 26.01.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на суму 700 000 доларів США неукладеним та визнання недійсною розписки від 26.01.2008 року про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 суми 700 000 доларів США - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 114 грн. 71 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: -