Дата документу 03.03.2015
Справа №320/6991/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Калугіної І.О.,

при секретарі - Горбань Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача: приватний нотаріус Мелітопольського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання іпотечного договору недійсним, суд

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача: приватний нотаріус Мелітопольського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання іпотечного договору недійсним за наступними підставами.

Між позивачами та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки від 01.10.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу ОСОБА_6, строком до квітня 2011 року, предметом іпотеки стала трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно якого позивачі є майновими поручниками по зобов'язанню ОСОБА_5 за договором позики в сумі 26 000 доларів США перед ОСОБА_4. Так, відповідач ОСОБА_5 вчасно не розрахувалися з ОСОБА_4, то останній 27.11.2012 року звернувся до нотаріуса для примусового стягнення для надання йому виконавчого напису.

Так, відповідач ОСОБА_4 жодного разу не звернувся до них за поверненням боргу, а одразу звернувся на стягнення предмету іпотеки. Вважають, що іпотека квартири фактично є порукою по зобов'язанням позичальника перед відповідачем ОСОБА_4, так як строк на стягнення іпотечного майна сплинув 01.10.2011 року, дія договору іпотеки закінчилась, у зв'язку з чим всі інші дії про примусове стягнення іпотечного майна не можливо вважати законними.

Крім того, в судовому в обгрунтування своїх вимог позивачі пояснили, що даний правочин був укладений під впливом обману, оскільки ОСОБА_5 пояснював ним, що має намір взяти позику в розмірі 20000 доларів США, натомість згідно договору позики взяв 26000 доларів, та використав дані кошти за іншим призначенням. Також пояснили, що поручалися за ОСОБА_5 на 6 місяців, та вважають, що після спливу цих 6 місяців вони не повинні відповідати по його зобов"язанням.

На підставі викладеного просять, визнати іпотечний договір укладений 01.10.2010 року між позивачами та відповідачем ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6. недійсним.

В судовому засіданні позивачі наполягали на позовних вимогах в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти позову у повному обсязі, мотивуючи це тим, що її довіритель ОСОБА_4 діяв виключно в рамках закону, дійсно через те, що за договором позики ОСОБА_5 не виконав перед ним своїх зобов'язань, він був вимушений звернутися до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису за договором іпотеки, звернувши стягнення на квартиру. Крім того, просила застосувати до позовних вимог позивачів строки позовної давності, оскільки договір іпотеки був укладений 01.10.2010 року.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.

Третя особа на стороні відповідача - приватний нотаріус Мелітопольського нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, на основі повно і всебічно з'ясованих судом обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Як встановлено в судовому засіданні, між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_5 зобов'язується повернути до 01.04.2011 року позику в сумі 26 000 доларів США./а.с.88/

На виконання зобов'язань ОСОБА_5 за договором позики 01.10.2010 року між позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якого стала трьохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.11-12/

Відповідно п. 5.1 вищевказаного іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку або неналежного виконання зобов'язання в цілому або в тій чи іншій частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов'язань за цим Договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотеко держателю за цим Договором.

Так, відповідач ОСОБА_5 не виконав свої зобов'язання за договором позики, та в строк, який указаний в договорі не повернув позику відповідачу ОСОБА_4., через що останній звернувся до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису, який і був вчинений в подальшому.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Із матеріалів справи вбачається, що відсутні передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України підстави для визнання договорів недійсними, під час підписання спірних договорів позивачі були ознайомлені з умовами та наслідками невиконання зобовязань.

Згідно роз"яснень п.7 постанови Пленуму Верховного Суду україни № 9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згдіно ст. 18 Закону України „Про іпотеку" іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити, зокрема, такі істотні умови, як зміст та розмір основного зобов"язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов"язання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його рестраційні дані.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Системний аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що укладений сторонами договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу ОСОБА_6, 01.10.2010 року, зареєстрований у реєстрі за № 6082, відповідав вимогам ст. 203 ЦК України.

Отже за змістом правових норм, що регулюють питання укладання договорів іпотеки, наведені позивачами обставини підставами для визнання іпотечного договору недійсним не являються.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненю правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Так, судом встановлено, що в оспорюваному договорі іпотеки чітко визначені всі умови, відповідачи добровільно без будь якого стороннього тиску погодилися на ці умови, пояснення про те, що ОСОБА_5 ввів їх в оману щодо розміру позики суд вважає безпідставними, оскільки в договорі іпотеки чітко вказана саме сума 26000 доларів США, отже позивачі були обізнані про її розмір. Крім того сторонами оспорюваного правочину є позивачі та ОСОБА_4, а він, як пояснив позивач ОСОБА_1 в оману його та інших позивачів під час укладання договору не вводив. Будь яких умов щодо цільового призначення позики жоден із договорів взагалі не містить.

Посилання в позові на вимоги п. 4 ст. 559 ЦК України, а саме на те, що при вирішенні спору про визнання іпотечного договору недійсним необхідне застосувати припинення поруки після закінчення строку пред'явлення вимоги до поручителів, є безпідставні, враховуючи, що спірні правовідносини безпосередньо врегульовані нормами Закону України „Про іпотеку", а стаття 559 ЦК регулює правовідносини, що виникають з приводу поруки. Отже суд взагалі не приймає до уваги пояснення в цій частині, оскільки вони стосуються обставин, що мали місце під час дії спірного договру та його виконаня, а не під час його укладення, та не є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст.257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Суд звертає увагу, що спірний договір іпотеки укладений 01 жовтня 2010 року.

Згідно пояснень позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні, вони (він та інші позивачи), підписавши договір іпотеки звернули увагу, що сума позики не співпадає з тією, що вони обговорювали з відповідачем ОСОБА_5 Отже позивачі вважають вказаний договір таким, що був вчинений під впливом обману, про який, як випливає з їх пояснень, вони дізналися під час підписання договору, тобто довідались таким чином про порушення свого права, однак звернулися до суду із вказаним позовом лише 08.07.2014 року.

Таким чином суд приходить до висновку, що строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, сплив.

В силу вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України закінчення строку позовної давності (спливу позовної давності) до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 203, 215, 230, 256, 257, 267 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст. ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача: приватний нотаріус Мелітопольського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання іпотечного договору недійсним, - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С У Д Д Я :