АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-4369 Головуючий у 1-й інстанції - Яценко Н.О.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Поливач Л.Д.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Бондарчука Дмитра Миколайовича в інтересах Комунального підприємства "Київпастранс" на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства "Київпастранс", треті особи: Приватне акціонерне товариство "Страхова група Ю.Бі.Ай", ОСОБА_5, про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 до Комунального підприємства "Київпастранс", треті особи: Приватне акціонерне товариство "Страхова група Ю.Бі.Ай", ОСОБА_5, про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Суд стягнув з Комунального підприємства "Київпастранс" на користь ОСОБА_4 франшизу в сумі 1 000 грн., моральну шкоду в сумі 15 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено.

Суд стягнув з Комунального підприємства "Київпастранс" на користь держави судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

Не погодившись з рішенням суду, КП "Київпастранс" через свого представника, Бондарчука Д.М., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.142-145).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника відповідача, Юрко О.Є., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, ОСОБА_5, який підтримав позицію представника відповідача, представника позивача, ОСОБА_8, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

11 вересня 2013 року приблизно об 11 год. 40 хв. ОСОБА_4 у якості пасажира їхала, тримаючись за поручень у автобусі МАЗ 107467 реєстраційний номер НОМЕР_1, належному КП «Київпастранс», який рухався за маршрутом 73 під керуванням водія ОСОБА_5 Під'їжджаючи до кінцевої зупинки в районі вул. Малиновського, 3 в м. Києві водій автобуса здійснив різке гальмування, в результаті чого позивачка впала на підлогу салону та отримала травму. Проте, що під час руху автобуса позивач трималася за поручень підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_9 У зв'язку з травмою на місце події була викликана бригада невідкладної швидкої медичної допомоги, яка госпіталізувала позивачку до Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Києва де їй було встановлено діагноз: забій м'яких тканин поперекового відділу хребта та компресійний перелом хребта.

В подальшому позивач з приводу отриманих травм лікувалася стаціонарно в цьому медичному закладі з 17 вересня 2013 року по 23 вересня 2013 року. В період лікування позивачка була хірургічно прооперована (операція з кіфопластики). На лікування позивачка витратила грошові кошти на придбання призначених їй ліків, а також проведення аналізів та інших призначених медичних процедур на загальну суму 3 037 грн. 01 коп. Крім того, для проведення операції з кіфопластики позивачкою було придбано імплантатів вартістю 21 000 грн. Таким чином розмір матеріальної шкоди завданої позивачці в результаті заподіяння травми на день подання позову складає 24 037 грн. 01 коп.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС за №0928781, виданого 9 квітня 2013 року Приватним акціонерним товариством «Страхова група «Ю.Бі.Ай», строком до 10 жовтня 2013 року, КП «Київпастранс» застрахував свою відповідальність за шкоду заподіяну майну третім особам під час експлуатації наземного транспортного засобу МАЗ 107647 реєстраційний номер НОМЕР_1, а страхова компанія відповідно взяла на себе обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди третім особам з вини страхувальника.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю і здоров'ю становить 100 000 грн., при цьому франшиза складає 1000 грн.

На час заподіяння позивачу шкоди водій ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з відповідачем.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача, КП «Київпастранс», на користь позивача у якості відшкодування матеріальної шкоди суми безумовної франшизи у розмірі 1 000 грн. та грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.139-140).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника відповідача не містить, в ході апеляційного розгляду представник КП «Київпастранс» також не навела таких обставин.

Посилання апеляційної скарги на те, що суду слід було зменшити розмір відшкодування, ураховуючи поведінку ОСОБА_4, яка не виконала свого обов'язку під час руху триматись за поручень або інше пристосування, не можуть бути прийняті апеляційним судом з огляду на наступне.

За правилом ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦПК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Поняття грубої необережності не охоплює собою просту необачність, а виявляється, зокрема, в нетверезому стані, нехтуванні правилами безпеки руху тощо.

У даному конкретному випадку з наявних у справі письмових доказів убачається, що під час виконання водієм належного КП «Київпастранс»автобуса, ОСОБА_5, маневру гальмування ОСОБА_4, готуючись до виходу, стояла в салоні автобуса та, не втримавшись, упала (а.с.76).

Той факт, що ОСОБА_4 не трималась за поручень саме в момент різкого гальмування автобуса, не свідчить про допущену нею грубу необережність, адже пасажир готувалась до виходу при під'їзді автобуса до зупинки. При цьому гальмування було різким, у зв'язку з миттєвим виникненням перешкоди для руху, що підтверджується письмовими поясненнями водія, наданими ОСОБА_5 співробітникам ДАІ безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди (а.с.84).

Таким чином, підстави для зменшення розміру відшкодування, яке визначене судом у розмірі безумовної франшизи - 1000 грн., відсутні.

Посилання апеляційної скарги на те, що оскільки виплата страхового відшкодування ще не проведена, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача у якості відшкодування матеріальної шкоди суми безумовної франшизи у розмірі 1 000 грн. немає, також не можуть бути прийняті апеляційним судом. Адже франшиза у розмірі 1000 грн. є безумовною і цей розмір шкоди відшкодовується власником джерела підвищеної небезпеки незалежно від розміру страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди також не можуть бути прийняті апеляційним судом з огляду на наступне.

Відповідно до положень цивільного законодавства особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (ч.1, п.1,3 ч.2 ст.23 ЦК).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК).

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, при настанні негативних наслідків. Суд має з'ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий (п.3,5 Постанови).

Оскільки позивач внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження (забій м'яких тканин поперекового відділу хребта та компресійний перелом хребта), була хірургічно прооперована (операція з кіфопластики), ОСОБА_4 зазнала фізичного болю та страждань у зв'язку з ушкодженням здоров'я та моральних переживань, пов'язаних з необхідністю захищати свої права у суді, тобто мають місце негативні наслідки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-108 цс 13 за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК є обов'язковою для всіх судів України, аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

За змістом ч. 2 ст. 1188 ЦК України, обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданої іншим особам (які не є власниками або володільцями транспортного засобу, наприклад, пасажир транспортного засобу) покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них ( ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Таким чином, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначений районним судом об'єктивно, з урахуванням вимог ЦК України, відповідає характеру та обсягу фізичних і моральних страждань позивача, а також вимогам розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного вирішення районним судом питання розподілу судових витрат також є безпідставними. Відповідач не врахував, що, по-перше, вимога про відшкодування моральної шкоди є вимогою немайнового характеру; по-друге, що судовий збір не може бути меншим встановленої законом мінімальної ставки, і це положення розповсюджується на всіх платників, утому числі на тих, з кого присуджується сплата судового збору за правилом ст. 88 ЦПК.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу БондарчукаДмитра Миколайовича в інтересах Комунального підприємства "Київпастранс" відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Л.Д. Поливач

Т.І. Побірченко