У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Кафідової О.В.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
за участі: представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» − Домащука Ю.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на рішення апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 28 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 237-пп, відповідно до якого останньому був наданий кредит в сумі 100 000 грн зі сплатою 25 % річних строком до 27 серпня 2009 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 серпня 2008 року між позивачем, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладений договір поруки № 620/237-пп, відповідно до якого остання поручилась відповідати солідарно перед кредитором за невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Позичальник порушив умови кредитного договору, з 2009 року припинив сплачувати кредит та відсотки за його користування, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 грудня 2009 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» заборгованість за кредитним договором у розмірі 99 386 грн 46 коп. та судові витрати.

Вказане рішення суду відповідачами не виконано, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з них на свою користь заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за період з 01 грудня 2009 року по 13 квітня 2012 року в розмірі 40 549 грн 85 коп., нараховані відсотки за період за 13 днів за квітень 2012 року в розмірі 593 грн 98 коп. та пеню в розмірі 4 942 грн 47 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2012 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8 солідарно на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» заборгованість за кредитним договором у розмірі 46 086 грн та судовий збір у розмірі 460 грн 86 коп.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2012 року в частині позовних вимог до ОСОБА_7 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «КБ «Хрещатик» − Гриджук Д.М., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судами встановлено, що 28 серпня 2008 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 237-пп, відповідно до якого останньому був наданий кредит в сумі 100 000 грн зі сплатою 25 % річних строком до 27 серпня 2009 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 серпня 2008 року між позивачем, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладений договір поруки № 620/237-пп, відповідно до якого остання поручилась відповідати солідарно перед кредитором за невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором.

ОСОБА_7 порушив умови виконання кредитного договору, з 2009 року припинив сплачувати кредит та відсотки за його користування, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 грудня 2009 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» заборгованість за кредитним договором в розмірі 99 386 грн 46 коп. та судові витрати.

Відповідачами рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 грудня 2009 року не виконано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що боржниками не виконується судове рішення, а тому з них підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_7, апеляційний суд виходив з того, що строк дії кредитного договору припинився 27 серпня 2009 року, а тому у банку відсутнє право на отримання відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору. Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_7 10 квітня 2012 року виконав рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У п. 8.1 кредитного договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними прийнятих на себе зобов'язань.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог − відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У пункті 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до змісту ст. ст. 599, 600, 601, 604−609 ЦК України за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Разом з тим суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що банком нараховувались відсотки за користування кредитними коштами за період з 03 грудня 2009 року по 10 квітня 2012 року, тобто до фактичного виконання боржником рішення суду, а тому його висновок про припинення ОСОБА_7 своїх зобов'язань за кредитним договором у зв'язку із закінченням строку дії договору є передчасним та таким, що не відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 02 вересня 2015 року (у справі № 6-1085цс15).

Крім того, відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК (статті 224-226 ЦПК - при ухваленні заочного рішення) й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін. У разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини, які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7, не обґрунтував, чому саме відносно позичальника необхідно відмовити в позові, та не визначився в частині позовних вимог до ОСОБА_8

Враховуючи те, що фактичні обставини належним чином не встановлені та не перевірені, ухвалене у справі судове рішення апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, зазначене вище порушення призвело до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З цих підстав рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
О.В. Кафідова
О.М. Ситнік