Справа № 1016/1409/12 Головуючий у І інстанції Устимчук М.Ю.
Провадження № 22-ц/780/4166/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 1 28.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.

суддів: Верланова С.М., Приходька К.П.,

за участю секретаря Петленко О.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 (правонаступник ОСОБА_4) до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа: виконком Мостищанської сільської ради Макарівського району Київської області про визнання недійсним державного акту про право приватної власності на землю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи учасників судового процесу, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА :

Позивачка ОСОБА_3 у травні 2012 року звернулась до Макарівського районного суду з позовом про визнання права власності на частину земельної ділянки, визнання недійсним державного акту про право приватної власності на землю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом 22 травня 2012 року посилаючись на наступні обставини.

17 квітня 1991 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 видано було свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7, а саме на 1/2 частину будинку, що розташований в АДРЕСА_1 - кожній.

Громадянка ОСОБА_6 на підставі рішення 3 сесії 4 скликання за №17/2 від 31.10.2002 року отримала 29.09.2003 року Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,455 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла і земельна ділянка на якій розташований успадкований будинок загальною площею 0,455 га перейшла у власність відповідачів по справі на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 05.06.2004 року державним нотаріусом 5-ї Київської державної нотаріальної контори.

Позивачка, звертаючись до суду вважала, що вказаним свідоцтвом про право на спадщину порушуються її законні права та інтереси щодо володіння частиною земельної ділянки, оскільки за нормами статті 120 ЗК України та ч.1 ст.377 ЦК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю, споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення, а тому просила суд позовні вимоги задоволити.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 02.10.2012 року, яке набуло законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Київської області від 22.11.2012 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмолено.

09.10.2014 року, після смерті позивачки ОСОБА_3 її правонаступник - ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_8 звернувся до Макарівського районного суду з заявою про перегляд рішення Макарівського районного суду від 02.10.2012 року за нововиявленими обставинами

Ухвалою Макарівського районного суду від 20.11.2014 року заяву ОСОБА_4 про перегляд за ново виявленими обставинами було залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 березня 2015 року Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 20.11.2014 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою Макарівського районного суду від 19 травня 2015 року заяву ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Макарівського районного суду від 02.10.2012 року було задоволено, скасовано рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2012 року та призначено новий судовий розгляд.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 12 червня 2015 року позов ОСОБА_3, правонаступником якої є ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа виконком Мостищанської сільської ради Макарівського району про визнання недійсним державного акту про право приватної власності на землю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, задоволено. Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий Мостищанською сільською радою Макарівського району Київської області від 29.09.2003 року на ім"я ОСОБА_6, зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №640 на земельну ділянку загальною площею 0,455 га, розташовану у АДРЕСА_1 з яких: для ведення особистого селянського господарства - 0,205 га, для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд - 0,250 га. Визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.06.2004 року, видане державним нотаріусом П"ятої Київської нотаріальної контори Буждиганчук Є.Ю., зареєстроване в реєстрі за №817 на земельну ділянку загальною площею 0,455 га, розташовану у АДРЕСА_1 з яких: для ведення особистого селянського господарства - 0,205 га, для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд - 0,250 га на ім"я ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, просить рішення скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо порушень прав позивача у зв'язку із видачею свідоцтва про право на спадщину на ім'я відповідачів. Також, судом не застосованго положення закону, які визначають строки позовної давності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що після смерті громадянки ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, її діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_6 успадкували в рівних частинах (по 1/2 кожна) житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1, про що їм було видано відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17 квітня 1991 року державним нотаріусом Макарівської державної нотаріальної контори Київської області. ( т. 1 а.с. 22 )

Право власності на свою частину домоволодіння спадкоємиця за заповітом позивачка ОСОБА_3 зареєструвала 15.06.1991 року відповідно до норм законодавства, яке діяло на той момент в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації. ( т. 1 а.с. 23)

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом та підтверджено довідкою виконкому Мостищанської сільської ради про право власності на будинок вищевказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,45 га. (т. 1 а.с.21)

31.10.2002 року Мостищанською сільською радою народних депутатів 3 сесії 4 скликання було прийнято рішення №17/2 про передачу безоплатно у приватну власність ОСОБА_6 усієї присадибної земельної ділянки загальної площею 0,455 га на підставі якого видано Держаний акт на право приватної власності на землю від 29.09.2003 року на ім'я ОСОБА_6 на земельну ділянку загальною площею 0,455 га з яких для будівництва та обслуговування жилого будинку 0,250 га та для ведення особистого селянського господарства 0,205 га, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1. (т. 1 а.с. 6)

ІНФОРМАЦІЯ_3 року громадянка ОСОБА_6 померла в селі Мостище Макарівського району Київської області. ( т.1 а.с. 40)

Після її смерті відрилась спадщина за законом на спадкове майно, до складу якої серед іншого ввійшла спірна земельна ділянка. Спадкоємці першої черги за законом: відповідачі по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_2, звернувшись з письмовими заявами про прийняття спадщини до П'ятої Київської державної нотаріальної контори, отримали 05.06.2004 року Свідоцтва про право на спадщину за законом (по 1/2 частині кожен) на спірну земельну ділянку. (т. 1 а.с. 61)

В обгрунтування позовних вимог, ОСОБА_3, посилаючись на положення ч. 2,4 ст. 120 Земельного кодексу України та ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, зазначала, що у зв'язку з незаконною приватизацією її сестрою ОСОБА_6 усієї земельної ділянки під будинковолодінням, порушені її права, як співвласника будинку.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 02.10.2012 року, що набрало законної сили 22 листопада 2012 року, позивачці ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що нею не оскаржувалось рішення сільської ради, на підставі якого було передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку.

Згідно статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 2 ст. 155 Земельного кодексу України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, правонаступник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, в обгрунтування заяви зазначав, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 23 липня 2014 року, яке набрало законної сили 01 жовтня 2014 року було визнано недійсним рішення 3 сесії 4 скликання Мостищанської сільської ради народних депутатів №17/2 від 31.10.2002 року в частині передачі безоплатно у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки загальною площею 0,455га з яких для будівництва та обслуговування жилого будинку 0,25 га; для ведення особистого селянського господарства 0,205 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції, з урахуванням нововиявленої обставини, про яку заявлено ОСОБА_4, дійшов висновку про задоволення позову та визання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку у зв'язку із скасуванням рішення Мостищанської сільської ради, на підставі якого його було видано.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції правильними та такими, що грунтуються на вимогах закону та відповідають обставинам справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність порушення прав ОСОБА_3 та її правонаступника ОСОБА_4, колегія суддів апеляційного суду вважає їх необгрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 28 Земельного Кодексу УРСР від 18.12.1990 року (в редакція, яка діяла на момент прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10.), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить і право володіння або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. В разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у володіння або користування здійснюється в порядку відведення.

Частиною 2 ст. 28 Земельного Кодексу УРСР від 18.12.1990 року при переході права власності громадян на жилий будинок та господарські будівлі і споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку, в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання, земельна ділянка переходить у спільне володіння або користування власників будинку і споруд.

Частиною 1 ст. 29 Земельного Кодексу УРСР від 18.12.1990 року передбачено, що громадяни, яким жилий будинок і господарські будівлі належать на праві спільної власності, володіють земельною ділянкою спільно. Володіння нею визначається співвласниками жилого будинку і господарських будівель пропорційно розміру часток у спільній власності на цей будинок та будівлі.

Як вбачається з матеріалів справи, у користуванні ОСОБА_10, попереднього власника садиби, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, перебувала земельна ділянка загальною площею 0,455 га. (т. 1 а.с. 5)

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення права позивачки ОСОБА_3 на користування і володіння спірною земельною ділянкою, а в подальшому права правонаступника ОСОБА_4 у зв'язку із передачею спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_6 Оскільки вимога про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.06.2004 року на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_5 носить похідний характер від вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_6, судом першої інстанції обгрунтовано її задоволено.

Колегія суддів апеляційного суду також не приймає доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції наслідків спливу строку позовної давності, оскільки відповідачами у суді першої інстанції в порушення вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України відповідної заяви подано не було.

В ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції встановлено, що після оформлення права власності на частину земельної ділянки відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.06.2004 року, відповідач ОСОБА_2 подарував належну йому на праві власності земельну ділянку своїй дочці - ОСОБА_11, яка на даний час і являється її власником. Однак, встановлення вказаної обставини не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства та на піставі тих доказів, що були подані сторонами.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: