Апеляційний суд Житомирської області
Справа №294/1425/14-ц Головуючий у 1-й інст. Мельничук О.О.
Категорія 53 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Время Ш.Н.Т.» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю « Время Ш.Н.Т.» на рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 10 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за січень-лютий 2014 року в сумі 3600 грн., компенсацію за невикористану відпустку за час його роботи на підприємстві з 01.04.2013 року по 15.05.2014 року в сумі 1538,63 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15.05.2014 року по 15.02.2015 року в розмірі 16200 грн. та моральну шкоду у сумі 1 000 грн. Свої вимоги обгрунтовував тим, що з 01.04.2013 року працював на посаді охоронця у ТОВ «Время Ш.Н.Т.». 15.05.2014 року він звільнився з роботи за власним бажанням, однак всупереч трудовому законодавству йому не була виплачена заробітна плата за два місяці роботи, а також не виплачена компенсація за невикористану відпустку за час його роботи на підприємстві, чим йому також була завдана моральна шкода, оскільки до даного часу розрахунок з ним не проведено.

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 10 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Время Ш.Н.Т.» на користь ОСОБА_1 3600 грн. заборгованості по заробітній платі за січень - лютий 2014 року, 1538,63 грн. компенсації за невикористану відпустку за час його роботи на підприємстві з 01.04.2013 року по 15.05.2014 року, 16200 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 15.05.2014 року по 15.02.2015 року та 400 грн. у порядку відшкодування моральної шкоди. Рішення суду в частині стягнення місячного заробітку допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ТОВ «Время Ш.Н.Т.» 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «Время Ш.Н.Т.» просить рішення суду скасувати та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Зазначає, що посилання позивача на те, що він працював у період з 01.04.2013 року по 15.05.2014 року на посаді охоронника ТОВ «Время Ш.Н.Т.» не підтверджується доказами, оскільки у зазначений період підприємство взагалі не мало найманих працівників та не здійснювало будь-якої діяльності. Надана позивачем трудова угода від 01.04.2013 року не може бути належним доказом перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, оскільки не зареєстрована у відповідних державних органах. Вказує, що позивачем не було надано жодних доказів щодо отримання ним заробітної плати саме у розмірі 1800 грн., тому всі його вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення. Також зазначає, що позивач не звертався до ТОВ «Время Ш.Н.Т.» із відповідною заявою про прийняття на роботу, не надавав свого паспорта та трудової книжки, наказ про його прийняття на роботу та звільнення з роботи не видавався, трудовий договір з ним не укладався.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Із змісту трудової угоди від 01.04.2013 року, укладеної між ТОВ «Время Ш.Н.Т.» в особі директора (замовник) та ОСОБА_1.(виконавець), вбачається, що замовник доручає, а виконавець зобов»язується виконувати роботи, пов"язані з ремонтом та відновленням роботи підприємства (демонтаж старого обладнання, монтаж нового, будівельні роботи та ін.), при цьому замовник зобов»язується своєчасно прийняти та оплатити роботу/а.с.3/. Пунктом 4.1, 4.2 цієї угоди передбачено, що вона носить короткочасний характер - 3 місяці з дня підписання і є випробувальним терміном. Зазначена угода підписана сторонами та містить печатку ТОВ «Время Ш.Н.Т.».

Проте, як пояснив позивач і це підтверджується іншими матеріалами справи, він з 1 квітня 2013 року фактично почав працювати на підприємстві охоронцем з графіком роботи одна доба через три. Охоронці вели журнал де розписувались при передачі зміни. На даному підприємстві він працював з 1 квітня 2013 року по 15 травня 2014 року за виключенням березня 2014 року. У березні 2014 року не вийшов на роботу у зв"язку з невиплатою заробітної плати відповідачем за січень та лютий 2014 року, яка так і не виплачена і на даний час. Вказав, що заробітна плата охоронця становила 1800грн. на місяць.

Свідок ОСОБА_3, пояснив, що він (свідок) працював у ТОВ «Время Ш.Н.Т.» начальником охорони, підбирав працівників та вів облік відпрацьованого ними часу. Вказав, що директор підприємства знав всіх охоронників і встановив їм зарплату в розмірі 1800грн. у місяць, однак за січень та лютий 2014 року зарплату охоронцям виплачено не було. Затримки із зарплатою призвели до звільнення охоронців, які працювали по 15.05.2014 року.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт роботи позивача на підприємстві та факт невиплати заробітної плати охоронцям за січень та лютий 2014 року, проте не назвали розмір їх місячної заробітної плати, зокрема, свідок ОСОБА_5 вказав, що точно не пам"ятає яку саме суму щомісячно отримував охоронець.

Заперечуючи факт роботи на підприємстві та факт невиплати заробітної плати охоронцям за січень та лютий 2014 року директор ТОВ «Время Ш.Н.Т.» ОСОБА_6 фактично визнав цю обставину, звернувшись до Чуднівського районного суду із письмовою заявою , в якій зазначив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 взяли у нього 7 000грн. передоплати для того, щоб припинити судове засідання та підписати мирову угоду /а.с.215/. Тобто відповідач цим ствердив, що він знає позивача, як працівника ТОВ «Время Ш.Н.Т.», та визнає факт невиплати йому заробітної плати.

В матеріалах справи містяться журнали - книги прийому та здачі чергувань, з яких вбачається, що охоронці після кожної зміни робили записи у вигляді рапорту, в якому відображали події, які відбулися за час зміни /а.с.71-209/. Вказаними записами підтверджується, що ОСОБА_1 чергування приймав від ОСОБА_7, а здавав ОСОБА_3. Зазначеними журналами підтверджено період роботи позивача у відповідача з 01.04.2013 року по 15.05.2014року (за винятком березня 2014 року). Свідки у судовому засіданні підтвердили, що саме ці журнали вели охоронці ТОВ «Время Ш.Н.Т.».

Директор ТОВ «Время Ш.Н.Т.» не спростував того, що охоронці вели журнали та в них ставили свій підпис, а також того, що саме ці журнали було заведено на підприємстві зі зразком рапорта та графіком чергування охоронців.

Відповідно до положень ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило у письмовій формі, однак він вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Оцінюючи вказані докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_1 з відома роботодавця було фактично допущено до роботи та виконання службових обов'язків охоронця в ТОВ «Время Ш.Н.Т.», де він працював з 01.04.2013 року по 15.05.2014року.

Такі висновки є законними та справедливими, оскільки ґрунтуються як на наведених нормах закону так і відповідають загальним засадам цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України).

Судом встановлено на підставі свідчень ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, даних книг прийому та здачі чергувань, що товариство будь-якого обліку праці охоронців не вело, як і не оформляло відомості на виплату їм заробітної плати.

Також встановлено, що відповідач при звільненні позивача не провів з ним остаточного розрахунку, не виплативши йому заборгованість по заробітній платі за січень та лютий 2014 року та компенсацію за невикористану відпустку згідно ст.83 КЗпП України за час його роботи на підприємстві з 01.04.2013року по 15.05.2014 року (без врахування періоду березня місяця 2014 рок, коли позивач на роботу взагалі не виходив у зв"язку з невиплатою йому заробітної плати за попередні місяці роботи).

Згідно ч.1,2 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Вирішуючи питання щодо стягнення з підприємства заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що середньомісячний заробіток охоронця становить 1800грн. Проте, належні та допустимі докази щодо грошових зобов'язань відповідача в такому розмірі, відповідно до положень ст. 59 ЦПК України, якими можуть бути лише письмові докази, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, розрахунок заборгованості по заробітній платі має бути здійснений відповідно до законодавчо встановленого державою мінімуму заробітної плати.

Відповідно до Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік" у 2014 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 1218грн.

Тому вимоги позивача щодо стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі за січень та лютий 2014 року в сумі 3600грн. підлягають до частково задоволення про стягнення заборгованості за цей період у сумі 2436грн./1218х2/.

Відповідно до ч.1ст.75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік. Позивач фактично відпрацював 12 місяців, а тому мав право на основну щорічну відпустку тривалістю 24 календарні.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 для розрахунку суми компенсації беруть виплати за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю виплати компенсації. Із розрахункового періоду виключають святкові та неробочі дні, а також періоди упродовж яких працівник не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково.

При обрахунку компенсації суд бере до уваги законодавчо встановлений мінімум заробітної плати та обраховує компенсацію наступним чином: з 01.04.2013року по 01.12.2013 року - 8 міс.х1147грн.; з 01.12.2013року по 01.05.2014року (за виключенням березня) - 4 міс. х 1218грн. , всього - 14048грн. : 355к.дн./за виключенням святкових днів/=39,57 грн.х 24к.дн.=949,68грн.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, тобто в день звільнення, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою ст. 117 КЗпП України. Так, положеннями вказаної норми передбачено , що при відсутності спору про їх розмір підприємство, повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Якщо спір вирішено на користь працівника частково , то розмір відшкодування за час затримки визначає орган , який виносить рішення по суті спору.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку проводиться також відповідно до вищезазначеного Порядку /п.5,8/.

Період затримки розрахунку при звільненні /ураховуючи межі позовних вимог/ тривав з 15.05.2014 року по 15.02.2015 року, тобто 191 роб. день. Середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи складає 59,41грн. /1218грн.+1218грн.:41роб.день/. Розмір заробітної плати за час затримки розрахунку становить 11 347,31грн. /59,41грн.х191роб. дн./.

Враховуючи, що вимоги про стягнення належних при звільненні позивачу сум заборгованості підлягають частковому задоволенню, то і розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку підлягає визначенню виходячи із засад співмірності із стягнутою заборгованістю, а не в повному розмірі, як вимагає позивач.

У зв'язку з цим колегія вважає, що розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку, підлягає зменшенню до 5000 грн., що відповідає вимогам співмірності із сумою заборгованості.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за відпустку, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку, на підставі положень п. 2 ст. 309 ЦПК України, до наведених вище розмірів.

Відповідно до вказаних висновків суду та положень вимог ст. 237-1 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди в зв'язку з порушенням його трудових прав та визначив її розмір в сумі 400 грн. За наведених обставин рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.

В решті рішення суду також залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Время Ш.Н.Т.» задовольнити частково.

Рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 10 червня 2015 року в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку - змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Время Ш.Н.Т.» на користь ОСОБА_1 2436 грн. заборгованості по заробітній платі, 949,68грн. компенсації за невикористану відпустку, 5000грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді