печерський районний суд міста києва
Справа № 2-4727/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Козлова Р.Ю.,

при секретарях - Марченко Я. М., Гуцинюку М.І.,

Скирді В.Є., Іваненко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про поділ майна, визнання майна особистою приватною власністю, визнання договорів недійсними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2011 року ОСОБА_11 звернувся до суду із позовом до відповідачки про поділ майна подружжя. В обґрунтування пред'явлених вимог зазначав, що з 12 вересня 1995 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2011 року даний шлюб було розірвано. Від шлюбу позивач і відповідачка мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В шлюбі ОСОБА_11 та ОСОБА_8 за рахунок спільних коштів було придбано квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,81 кв. м., автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, автомобіль марки CHEVROLET BLAZER, 1994 року випуску. Крім того, зазначив, що під час перебування у шлюбі з відповідачкою відчужив належну йому на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_2 та за виручені від продажу кошти, придбав квартиру АДРЕСА_3. Посилаючись на вищевикладені обставини, просив суд поділити спільно набуте майно, виділити та визнати за ним право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1, 1/2 автомобіля марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску, 1/2 автомобіля марки CHEVROLET BLAZER, 1994 року випуску та визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3, виділити і визнати право власності за відповідачкою 1/2 квартири АДРЕСА_1, 1/2 автомобіля марки CHEVROLET BLAZER, 1994 року випуску, 1/2 автомобіля марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_11 уточнив позовні вимоги, посилаючись на те, що 16 листопада 2011 року відповідачка відчужила автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 за ціною 98 000 грн. ОСОБА_9, що підтверджується довідкою-рахунком серії ДПІ № 027781. У зв'язку з чим, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску укладеного між відповідачкою та ОСОБА_9 на підставі довідки-рахунку серії ДПІ № 027781 з моменту його вчинення; застосувати наслідки недійсності правочину; визнати за ним право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1, автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3, а за відповідачкою визнати право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 та автомобіль марки CHEVROLET BLAZER, 1994 року випуску. Також просив стягнути з нього на користь відповідачки компенсацію в сумі 39 000 грн., як різницю між майном, виділеним між позивачем та відповідачкою.

В ході розгляду справи ОСОБА_11 повторно уточнив позовні вимоги пославшись на те, що відповідач ОСОБА_9 відчужив автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску на користь ОСОБА_10, що підтверджується довідкою-рахунком серії ДПІ № 301516. У зв'язку із викладеним, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску укладеного між відповідачкою та ОСОБА_9 на підставі довідки-рахунку серії ДПІ № 027781 з моменту його вчинення та застосувати наслідки недійсності правочину; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підставі довідки-рахунку серії ДПІ № 301516 з моменту його вчинення та застосувати наслідки недійсності правочину та витребувати у ОСОБА_10 спірний автомобіль і повернути у спільну власність позивача та відповідачки. Крім того ОСОБА_11, просив визнати за ним право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1, автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3, а за відповідачкою визнати право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 та автомобіль марки CHEVROLET BLAZER, 1994 року випуску; стягнути з нього на користь відповідачки вартість 1/2 частини автомобіля марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року в сумі 87 000 грн.; зобов'язати відповідача ОСОБА_10 повернути транспортний засіб марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року у власність позивача. Також просив зобов'язати відповідачку повернути ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 98 000грн. сплачені ним за договором купівлі-продажу транспортного засобу автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску.

16 серпня 2013 року ОСОБА_11 в черговий раз уточнив позовні вимоги, остаточно просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску укладеного між відповідачкою та ОСОБА_9 на підставі довідки-рахунку серії ДПІ № 027781 з моменту його вчинення та застосувати наслідки недійсності правочину, визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підставі довідки-рахунку серії ДПІ № 301516 з моменту його вчинення та застосувати наслідки недійсності правочину та витребувати у ОСОБА_10 спірний автомобіль і повернути у спільну власність позивача та відповідачки. Просив поділити спільно нажите майно подружжя між ним і відповідачкою та виділити і визнати за ним право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 вартістю 510 480 грн., 1/2 автомобіля марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску вартістю 117 050,29 грн., автомобіль марки CHEVROLET BLAZER, 1994 року випуску, вартістю 10 000грн. Просив виділити та визнати за відповідачкою право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1, вартістю 510 480 грн. та 1/2 автомобіль марки CHEVROLET BLAZER, 1994 року випуску, вартістю 117 050,29 грн., автомобіль марки CHEVROLET BLAZER, 1994 року випуску, вартістю 10 000грн. Просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3. Також просив зобов"язати ОСОБА_10 повернути транспортний засіб марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року у власність позивача (т.2. а.с.155).

В ході розгляду справи до участі у справі на підставі ст. 33 ЦПК України, за клопотанням позивача, в якості співвідповідачів було залучено ОСОБА_9 та ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 помер.

У зв'язку з тим, що позивач ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, протокольною ухвалою суду від 02 липня 2014 року було здійснено заміну позивача його спадкоємцями - ОСОБА_3, ОСОБА_6, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_8 та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Печерську районну в м. Києві державну адміністрацію, як орган опіки та піклування.

Оскільки представником дочки позивача ОСОБА_4 є ОСОБА_8, яка по справі одночасно є відповідачем, судом було здійснено заміну законного представника неповнолітньої ОСОБА_4 з ОСОБА_12 на ОСОБА_5, яка є бабою ОСОБА_4

В судовому засіданні представник відповідачки проти задоволення позову заперечувала.

Представник законного представника ОСОБА_4 позов підтримала частково, зокрема просила суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, між ОСОБА_8 та правонаступниками ОСОБА_11; визнати за правонаступниками ОСОБА_11 право власності на квартиру АДРЕСА_3 та автомобіль марки CHEVROLET BLAZER, 1994 року випуску; визнати за ОСОБА_8 право власності на квартиру АДРЕСА_1. У задоволенні інших пред'явлених ОСОБА_11 вимог відмовити.

Законний представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 у судове засідання не з"явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи у судове засідання не з"явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи представника за його відсутності.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 12 вересня 1995 року між ОСОБА_11 та відповідачкою ОСОБА_8 укладено шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва актовий запис № 596. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін 06 липня 1998 року народилась ОСОБА_4

Крім того, судом встановлено, що під час перебування ОСОБА_11 та ОСОБА_8 в зареєстрованому шлюбі за рахунок спільних коштів останніми було придбано:

1. квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку було зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_8, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Київською Універсальною біржею 23.09.1996 р.;

2. квартиру АДРЕСА_3 право власності на яку було зареєстровано за позивачем ОСОБА_11, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Київською Універсальною біржею 14.04.1998 р.;

3. автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за відповідачкою ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу РСА НОМЕР_3;

4. автомобіль марки CHEVROLET BLAZER, 1994 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2011 року зареєстрований шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 було розірвано (Том справи №1, а.с. 19).

16 листопада 2011 року відповідачка відчужила автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 за договором купівлі-продажу ціною 98 000 грн. ОСОБА_9, що підтверджується довідкою-рахунком серії ДПІ № 027781 (Том справи № 1, а.с. 104 зворот).

В свою чергу, 16 травня 2012 року ОСОБА_9 за відплатним договором відчужив спірний автомобіль ОСОБА_10, що підтверджується довідкою-рахунком серії ДПІ № 301516 (Том справи № 1, а.с. 214).

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач ОСОБА_11 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві (Том справи № 2, а.с. 205).

Після смерті ОСОБА_11 із заявами про прийняття спадщини до Шостої Київської державної нотаріальної контори 10 жовтня 2013 року звернулись його мати ОСОБА_3 та законний представник його малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_7, у зв'язку з чим Шостою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №688/2013. (Том справи № 3 а.с. 50).

Крім того, 22 жовтня 2013 року із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_11 до Шостої Київської державної нотаріальної контори звернулась його неповнолітня дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_11 до Шостої Київської державної нотаріальної контори 27 березня 2014 року звернулась ОСОБА_7, посилаючись на те, що вона перебувала з померлим у фактичних шлюбних відносинах, на підставі рішення Гоосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року, встановлено факт постійного проживання їх однією сім'єю без реєстрації шлюбу з червня 2008 року (Том справи № 3 а.с. 75).

Між тим, листом державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Пінчук Л.І. від 31 березня 2014 року ОСОБА_7 було відмовлено, оскільки із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_11 звернулись спадкоємці першої черги, а ОСОБА_7 є спадкоємцем четвертої черги то у відповідності до положень ст. 1258 Цивільного кодексу України вона не закликається до спадкування (Том справи №3, а.с. 78).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у томі числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Виходячи із вищенаведених норм ЦК України, спадкоємцями та правонаступниками померлого ОСОБА_11 є його мати ОСОБА_3 та його діти ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Під час розгляду справи судом встановлено, що в спільній сумісній власності подружжя перебувало наступне майно: квартира АДРЕСА_1, загальною площею 63,81 кв. м., автомобіль марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, автомобіль марки CHEVROLET BLAZER, 1994 року випуску.

Згідно ст.ст. 60, 61, 70 СК України будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Однак в ході розгляду справи, жоден із подружжя та у подальшому правонаступники після смерті позивача, не вчинили дій для отримання грошової компенсації, а також не вчинили дій щодо припинення права власності другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених ст. 365 ЦК України.

У відповідності до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що за відповідачкою слід визнати право власності на 1/2 частину квартира АДРЕСА_1 та право власності на 1/2 частину автомобіль марки Chevrolet Blazer, державний номерний знак - НОМЕР_4, 1994 року випуску. В свою чергу за спадкоємцями ОСОБА_11 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 визнати за кожним право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 та право власності на 1/6 частину автомобіля марки Chevrolet Blazer, державний номерний знак - НОМЕР_4, 1994 року випуску.

В обґрунтування заявлених вимог в частині визнання недійсними договорів по відчуженню автомобіля марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску та зобов'язання повернути його у власність ОСОБА_11 та спільну сумісну власніть, останній посилався на те, що відчуження спірного транспортного засобу було здійснено відповідачкою без його згоди, що є порушенням ч. 3 ст. 65 СК України.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Судом встановлено, та що не заперечувалась сторонами в ході розгляду справи, що спірний автомобіль належав подружжю на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Однак, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Таким чином, законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Вимогу про стягнення з відповідачки відповідної компенсації вартості відчуженого автомобіля, ОСОБА_11 пред'явлено не було.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм висловлена у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15.

Таким чином вимоги про визнання недійними договір купівлі-продажу автомобіля марки TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2006 року випуску задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги в частині застосування наслідків недійсності правочинів та зобов'язання повернути спірний автомобіль у спірну сумісну власність є похідними від вимоги про визнання правочинів недійсними, позов в цій частині також підлягає залишенню без задоволення.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги частині визнання квартири АДРЕСА_3 особистою приватною власністю ОСОБА_11 з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи вимоги в цій частині ОСОБА_11 посилався на те, що вищевказана спірна квартира належить йому на праві особистої приватної власності, оскільки вона придбана ним за кошти виручені від продажу іншого нерухомого майна, яке придбане ним до реєстрації шлюбу з відповідачкою.

Між тим, твердження ОСОБА_11, що він придбав квартиру АДРЕСА_3 за кошти отримані від продажу квартири АДРЕСА_2 свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли.

Як встановлено судом, 17 червня 1991 року ОСОБА_15 на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_2 (Том справи №1, а.с. 9). У подальшому 03 квітня 1998 року ОСОБА_11 уклав договір № 1-0364/98, згідно якого продав вищезазначену квартиру за 36 000 грн., якою володів на праві приватної власності (Том справи №1, а.с.9).

Згідно ч.1. ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

14 квітня 1998 року ОСОБА_15 перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою придбав квартиру АДРЕСА_3 за 18 000 грн. (Том справи №1 а.с.14).

Відповідно до ч. 3. ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Однак, в ході розгляду справи не надано доказів, що ОСОБА_15 придбав квартиру АДРЕСА_3 за кошти, які отримав від продажу квартири АДРЕСА_2 та не надано доказів, що при купівлі квартири № 25 не використовувалися спільні кошти подружжя, а тому підстави для визнання спірної квартири особистою приватною власністю ОСОБА_11 відсутні.

Враховуючи, що суд частково задовольняє вимоги, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені ОСОБА_11 у вигляді сплати суми судового збору у розмірі 1700 грн. 00 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. підлягають стягненню з відповідачки на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які є правонаступниками ОСОБА_11 пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме з відповідачки на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню сума судового збору у розмірі 566 грн. 67 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 40 грн., на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню сума судового збору у розмірі 566 грн. 67 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 40 грн. та на користь ОСОБА_6 підлягають стягненню сума судового збору у розмірі 566 грн. 67 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 40 грн.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 60, 61, 65, 70, 71 СК України, ст. ст. 203, 218, 321, 328, 1216,1218, 1261, 1278 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про поділ майна, визнання майна особистою приватною власністю, визнання договорів недійсними та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину автомобіля марки Chevrolet Blazer, державний номерний знак - НОМЕР_4, 1994 року випуску.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину автомобіля марки Chevrolet Blazer, державний номерний знак - НОМЕР_4, 1994 року випуску.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину автомобіля марки Chevrolet Blazer, державний номерний знак - НОМЕР_4, 1994 року випуску.

Визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину автомобіля марки Chevrolet Blazer, державний номерний знак - НОМЕР_4, 1994 року випуску.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 суму судового збору у розмірі 566 грн. 67 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 40 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 суму судового збору у розмірі 566 грн. 67 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 40 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 суму судового збору у розмірі 566 грн. 67 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ