02 листопада 2015 року м.Мукачево Справа№303/5658/15-ц
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі : головуючого судді Кость В.В.
при секретарі Борисовій І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу
за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»
до відповідача ОСОБА_1
про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання право власності на предмет іпотеки,
Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на квартиру №24, що знаходиться у будинку №112 по вул. Духновича у м. Мукачево, загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. (надалі Квартира) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08.08.2007 №06/14/08-НВ у сумі 795974,12 грн. (в т.ч. 429280,52 грн. - тіло кредиту, 366693,59 грн. відсотки).
Крім того, предмет позову містить вимогу про визнання за позивачем право власності на вищевказану Квартиру.
Як на підставу для задоволення позовних вимог, Банк посилається на те, що в процесі цивільно правової реалізації укладеного між сторонами кредитного договору позичальник не виконав своїх зобовязань зі сплати кредиту та інших нарахувань, в зв'язку з чим відповідач має нести обовязок з погашення вищевказаної суми заборгованості, шляхом звернення стягнення на спірне майно та визнання за Банком право власності на предмет іпотеки.
У судове засідання представник позивача не зявився, оскільки заявив клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 53). Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Проти ухвалення судом заочного рішення по справі не заперечує.
Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач в судове засідання неодноразово не зявився, заяв про відкладення розгляду справу не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України.
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
Фактичне отримання Позичальником кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки (а.с. 38).
З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, 24 липня 2006 та 05.03.2007 року між Банком та відповідачем (надалі Іпотекодержатель) також були укладені іпотечний договір (а.с. 11-13) (надалі Іпотечний договір) та додатковий договір №1 до нього (а.с. 14), за умовами яких відповідач надав в іпотеку Банку Квартиру.
Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України.
Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно зі 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.
Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).
У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга ст. 1050 Цивільного кодексу України).
Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент звернення позивача до суду, зобовязання за Кредитним договором Позичальником не виконані.
Згідно з положеннями ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
У відповідності до частини першої ст. 575 Цивільного кодексу України окремим видом застави є іпотека (застава нерухомого майна).
Правовими приписами ст.ст. 589, 590 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави, яке здійснюється за рішенням суду.
Згідно з нормативним правилом, передбаченим ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (частини перша та третя), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 (надалі Постанова №5) зазначено, що виключно позивачеві належить право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо).
Згідно з п.п. 3.2.2., 4.2, 4.3 Договору іпотеки у випадку порушення Іпотекодавцем вимог п.3.1.6 цього Договору, вимагати від Іпотекодавця, незалежно від настання строку виконання зобовязань, погашення заборгованості за Кредитним договором в повному обсязі. А у випадку невиконання Іпотекодавцем цією вимоги звернути стягнення на майно з метою задоволення вимог, що підлягають задоволенню, у відповідності до положень розділу 4 цього Договору, на умовах, передбачених цим Договором.
Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Майно у випадку порушення Іпотекодавцем умов Кредитного договору або умов цього Договору. Звернення стягнення на Майно здійснюються Іпотекодержателем шляхом позасудового врегулювання, згідно з яким Іпотекодержатель набуває право від свого імені продати Майно, прийняти його у власність в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором у порядку изначеному Законом України «Про іпотеку». Положення цього пункту є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя і мають силу договору про задоволення вимог.
З урахуванням вищезазначених норм законодавства та положень укладеного між сторонами договору іпотеки та додаткового договору №1 до договору іпотеки, а також приймаючи до уваги те, що забезпечені за іпотекою зобовязання відповідача за кредитним договором не виконанні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки (Квартиру) підлягає задоволенню.
Разом з цим, також підлягає задоволенню вимога Банку про визнання право власності на предмет іпотеки, з огляду на наступне.
У п. 39 Постанови № 5 зазначнено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Тобто за вищевказаними нормами не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.
Також слід дійти до висновку, що на спірні правовідносини по справі не розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки відповідач не зареєстрований у Квартирі №24. Крім того, у суду відсутності будь які відомості, що предмет іпотеки є місцем постійного проживання відповідача.
Судові витрати по справі у сумі 6130 грн. (в т.ч. 6090 грн. судовий збір, 40 грн. витрати повязані з оголошенням в засобах масової інформації) підлягають стягнення з відповідача в доход держави.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 88, 212-215, 223, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
1. Позов задоволити повністю.
2. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08.08.2007 №06/14/08-НВ у сумі 795974,12 грн. (сімсот девяносто пять тисяч девятсот сімдесят чотири гривні 12 коп.) (в т.ч. 429280,52 грн. - тіло кредиту, 366693,59 грн. відсотки) звернути стягнення на квартиру №24, що знаходиться у будинку №112 по вул. Духновича у м. Мукачево, загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі №2121 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого «Мукачівським міжрегіональним бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» №11399591 від 01 серпня 2006 року, реєстраційний №13749752.
4. Стягнути ОСОБА_1 ( м.Мукачево вул. К.Карого, 29/18, і.к. НОМЕР_1) в дохід держави суму 6090 грн. (шість тисяч девяносто гривень) судового збору та суму 40 грн. (сорок гривень) витрат за оголошення в газеті «Новини Закарпаття» від 07.10.2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання право власності.
5. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.В. Кость