АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/574/15-ц Головуючий в І інстанції
провадження 22-ц/774/1636/к/15 Літвіненко Н.А. Категорія № 27(І) Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Масловій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Златобанк» на ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 15 травня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про зобов`язання вчинити певні дії-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 лютого 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 повернуто позивачу у зв'язку з порушенням правил підсудності при її поданні.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2, скасовано ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 лютого 2015 року, матеріали направлено в той же суд для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 травня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Не погодившись з указаною ухвалою, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_2.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з порушенням правил підсудності, так як між сторонами виникли договірні відносини щодо користування та розпорядження коштами.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що договірні відносини не передбачають передачі матеріальних або не матеріальних благ, а тому суд першої інстанції не повинен був керуватись спеціальними нормами законодавства, які застосовуються у спорах про захист прав споживачів, а виходити з положень ст. 110 ЦПК України щодо пред'явлення позову за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відкриваючи провадження суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_2 підсудна Дзержинському районному суду, її форма і зміст відповідають вимогам ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з ч.1,ч.2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2,3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до ч.1 ст.122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про зобов`язання вчинити певні дії, та повернути депозиті кошти надані нею Банку, відповідно до Договору банківського вкладу, при цьому посилалась на відповідні положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Підсудність справи такої категорії визначається за місцем знаходження юридичної особи (ч.2 ст. 109 ЦПК України), за місцем проживання споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (ч.5 ст. 110 ЦПК України), за місцем виконання договорів (ч.8 ст. 110 ЦПК). Право вибору між судами, яким згідно із загальним правилом територіальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна дана справа, належить виключно позивачу (ч. 14 ст. 110 ЦПК України).

Характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законах України №1023-XII, №2664-III «Про захист прав споживачів» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» терміни «споживчий кредит» і «фінансова послуга» свідчать про те, що правовідносини, які виникають із кредитних відносин, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію ЗУ «Про захист прав споживачів».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, дане питання вже було предметом розгляду даної справи, за результатами розгляду якого встановлено що позивач на законних підставах звернувся саме до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, оскільки за вказаною категорією справи про захист право споживачів, позивач має право вибору підсудності по справі у відповідності до вимог ст. 110 ЦПК України, тобто за своїм місцем проживання за адресою місця його реєстрації в Дзержинському районі м. Кривого Рогу згідно п.5 ст. 110 ЦПК України та Закону України "Про захист прав споживачів". Апеляційна скарга ПАТ «Златобанк» прийнята на підстав ст.. 318 ЦПК України.

А тому, суддя суду першої інстанції при постановленні ухвали дійшов обгрунтованого висновку щодо підсудності позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про зобов`язання вчинити певні дії саме Дзержинському районному суду м. Кривого Рогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що правовідносини, які склались між позивачем та ПАТ «Златобанк» є договірними, а тому дані позовні вимоги повинні розглядатись судом відповідно до ст. 110 ЦПК України колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Конституційний Суд у справі №14-рп/2011 про дію Закону України "Про захист прав споживачів" у кредитних правовідносинах дійшов правового висновку, що зазначений закон поширюється і на правовідносини між вкладником та банком, в тому числі і на правовідносини, що виникають як під час укладення, так і виконання договору про внесення фізичною особою вкладу на рахунок банку.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав в межах доводів апеляційної скарги для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Златобанк» відхилити

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 травня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: