АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 9401/2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Заєць Т.О.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором позики

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 р. відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить це рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, на те, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 1.11.2013 р. ОСОБА_2 було написано розписку про отримання від ОСОБА_1 у борг 4 895,00 Євро, які вона зобов'язувалася повернути до 01.02.2014 р., про що зазначено у розписці (а.с. 3).

Так, судом було встановлено, що 01.11.2013 р. ніякі кошти не передавалися, а лише була написана розписка у зв'язку із досягненням сторонами певних домовленостей щодо повернення коштів за договором позики, який було укладено 23.02.2012 р., про що свідчить розписка від 23.02.2012 року (а.с. 48).

Та обставина, що договір позики було укладено 23.02.2012 р., а не 01.11.2013 р., і саме за розпискою від 23.02.2012 р. виникли боргові зобов'язання, сторонами не заперечувалася.

Згідно ст.1046 ЦК України встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тому, суд правильно вважав, що чинне законодавство відносить договір позики до реальних договорів, обов'язковою умовою укладання яких окрім досягнення згоди сторін ще є передача речі, коштів, вчинення фактичних дій.

Судом також встановлено і не заперечується сторонами, що за розпискою від 01.11.2013 р. кошти не передавалися.

Тому, суд правильно дійшов висновку, що в силу ст.1046 ЦК України договір позики вважається не укладеним; що оскільки, договір не укладений, то у сторін не виникло прав і обов'язків, а тому, відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення коштів за договором позики від 01.11.2013 р., що укладений у формі розписки.

З позовної заяви і доданої до неї розписки (а.с. 2-3) вбачається, що позивач звертався до суду з позовом про стягнення коштів саме за договором позики від 01.11.2013 р., що укладений у формі розписки.

Встановлено, що фактично договір позики було укладено 23.02.2012 р. і саме тоді передавалися кошти, а 01.11.2013 року кошти не передавалися, а лише була написана розписка у зв»язку із досягненням сторонами певних домовленостей щодо повернення коштів за договором позики від 23.02.2012 р., що не заперечується позивачем.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що розписка від 1.11.2013 р. була написана на залишок боргу.

Тобто, підставою позову в даній справі є неповернення коштів за договором позики від 1.11.2013 р., які відповідачка зобов»язалася повернути до 01.02.2014 р, а предметом позову - стягнення коштів за вказаним договором, а не за будь-яким іншим.

Оскільки, позивач не подавав заяви про зміну предмету або підстави позову, то суд, розглядаючи вимоги про стягнення коштів за договором позики від 1.11.2013 р., дійшов правильного висновку, що договір позики за розпискою від 1.11.2013 р. не укладався, а тому, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.05.2015 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :