У х в а л а

іменем україни

04 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» про стягнення процентів за користування грошовими коштами, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 17 вересня 2008 року ОСОБА_5 уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Золотий вклад для фізичних осіб» № 876973/04-Д, за яким на депозитний рахунок НОМЕР_1 було передано банківське золото у зливках 999 проби: десять зливків по 100 грам, два зливка по 20 грам і один вагою 1 грам, всього 1051 грам банківського золота строком до 17 вересня 2009 року з виплатою 5 % річних. 17 вересня 2008 року ОСОБА_5 уклав з відповідачем договір застави майнових прав на банківський вклад по вищезазначеному договору та договір уступки права вимоги від 17 вересня 2008 року № 489п/99/2008-840. Вищевказані договори були укладені з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 кредитного договору від 17 вересня 2008 року № 489п/99/2008-840, що був укладений з відповідачем. 08 лютого 2010 року ОСОБА_5 запропонував відповідачу повне дострокове погашення кредиту і просив повернути вклад, однак відповіді на письмове звернення не отримав. Листом від 11 червня 2010 року ОСОБА_5 повідомили, що 08 лютого 2010 року відповідач на підставі договору застави та договору про уступку продав частину вкладу в кількості 629,47 грам банківського золота, а грошима розпорядився. 01 жовтня 2012 року усі права, що випливають з вищевказаного депозитного вкладу було уступлено на користь позивачки за договором про уступку права вимоги. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 квітня 2012 року договір застави № 876973/04-Д від 17 вересня 2008 року та договір уступки права вимоги № 489п/99/2008-840 від 17 вересня 2008 року були визнані недійсними. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2013 року з відповідача на користь позивача було стягнуто 269 239 грн 56 коп. вартості безпідставно набутого депозитного вкладу, а 08 січня 2014 року з відповідача було стягнуто вищезазначену суму коштів. У зв'язку із тим, що відповідач безпідставно користувався депозитними коштами у період з 13 червня 2012 року по 08 січня 2014 року позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 19 251 грн 99 коп. процентів за користування грошовими коштами та 4 846 грн 31 коп. 3 % річних, а всього 24 098,30 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Справа розглядалася судами неодноразово.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із безпідставності позовних вимог.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін
Д.О. Остапчук В.О. Савченко