АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8556/15 Справа № 175/2265/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бойко О. М. Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Петренко І.О.

при секретарі - Безрукавому Є.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року було розділено спільне сумісне майно подружжя, та визнано право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по ? частині за кожним на домоволодіння АДРЕСА_1 а також припинено право власності ОСОБА_2 на ? частину у праві спільної сумісної власності на вказаного домоволодіння. В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності. Вважає, що судом не були встановлені фактичні обставини по справі та порушені норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначене судове рішення не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 08 травня 1982 року по 04 липня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. У 1983 році, подружжя, по переселенню отримало від радгоспу «КПСС» будинок АДРЕСА_1 Згідно довідки АКХ «Сура» відповідачем були сплачені грошові кошти за спірний будинок в повному обсязі.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого 16 лютого 1998 року виконкомом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,2445 га по АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Звертаючись, у травні 2013 року, до суду з позовними вимогами, та змінивши і доповнивши їх у подальшому, ОСОБА_3, з урахуванням збільшення частки на непрацездатного повнолітнього сина ОСОБА_4, просила визнати за нею право власності на 2/3 частини спірного домоволодіння.( а.с.193)

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

За частиною першою ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Задовольняючи позов частково та визнаючи за кожним із сторін право власності на ? частину спірного домоволодіння, суд першої інстанції виходив з того, що будинок був придбаний подружжям у шлюбі, а тому є їх спільним майном та підлягає поділу між ними у рівних частках, а оскільки позивачем не було надано доказів на підтвердження вимог щодо відступу від принципу рівності часток та збільшення її частки у спільному майні, прийшов до висновку про відмову у задоволенні цих вимог.

Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах та нормах чинного законодавства.

Доводи в апеляційній скарзі щодо застосування до позовних вимог строку позовної давності, колегія суддів не приймає до уваги і вважає їх безпідставними.

Інші доводи, наведені відповідачем не мають правового значення для вирішення спору.

Згідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалюючи рішення про поділ майна подружжя та припиняючи право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 суд першої інстанції, у порушення вказаних вимог Закону, вийшов за їх межи, не звернувши уваги на те, що позивач з таким позовом до суду не зверталась.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині припинення права власності ОСОБА_2 на ? частину спірного домоволодіння, підлягає скасуванню, а в іншій частині залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року щодо припинення права власності ОСОБА_2 на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: