Справа № 344/5585/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1722/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Вакарук В.М.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2015 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Апелянт незгідний з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій вказує, рішення є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, з підстав, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинах справи.

Судом були відхилені клопотання які апелянтом були направлені до суду які стосувалися допиту певних осіб як свідків, які відносяться до справи в частині підтвердження частого ненадання йому медичної допомоги в СІЗО, часте призначення неефективного лікування препаратами, що призвело до погіршення стану його здоров'я. Вважає, що обставини зазначені які зазначені судом в рішенні про відсутність захворювань серцево-судинної системи, не відповідає дійсності, оскільки результати обстеження є неякісними. В рішенні не зазначено чому суд прийняв одні докази відкидаючи інші.

Апелянт вказує що саме діях та бездіяльності ОСОБА_2, ОСОБА_4 є достатньо підстав та обставин які вказують на неналежне виконання професійних обов'язків медичних працівників.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3, 1978р.н., перебуває з червня 2010 року під вартою в Івано-Франківському СІЗО.

Під час перебування в СІЗО було проведено ряд медичних обстежень та діагностовано: остеохондроз поперекового відділу хребта. Дана хвороба відноситься до хронічних захворювань опорно-рухового апарату, яке може періодично загострюватись.

За потреби надання медичної допомоги ОСОБА_3 було організовано та проведено обстеження та консультації. Так, згідно виписки з медичної карти, окрім огляду позивача в медичній частині СІЗО, було також проведено 14.09.2011р. та повторно 17.07.2012р. рентгенологічне обстеження хребта в міській поліклініці №1 м. Івано-Франківська. 03.12.2013р. на базі Івано-Франківської обласної клінічної лікарні проведено рентгенологічне обстеження хребта, а 13.05.2014р. було організовано та проведено спіральну комп'ютерну томографію поперекового відділу хребта та повну консультацію лікаря відділення хірургії хребта та спинного мозку. Згідно даних обстежень фаховими лікарями було визначено, що хворий не потребує оперативного втручання і призначено курс консервативного лікування (а.с.55-56, 57-61 т.1).

У суді позивач ставив вимоги про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в сумі 1823 грн. та моральної шкоди у розмірі 40 000 грн., вказуючи, що останні, як лікарі Івано-Франківського слідчого ізолятора, надавали йому неправильну медичну допомогу, що призвело до погіршення стану його здоров'я.

Як встановлено судом, лікування позивача проводилось з дотриманням вимог п.2.3-2.8 Порядку взаємодії закладів охорони здоров'я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров'я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та МОЗ України від 10.02.2012 р. №239/5/104.

Всі медичні препарати які виписувались відповідачами, надавалися за рахунок закладу, а окремі медичні препарати, за бажанням самого позивача, купувались його родичами і не виписувались відповідачами (а.с.94-97 т.1).

Судом першої інстанції дано належну правову оцінку доводам апелянта щодо невірного, на його думку, призначення медичного лікування саме відповідачами.

Питання захворювання серцево-судинної системи, як стверджував позивач про таке захворювання, то за результатами електрокардіографії, яка проводилась в серпні 2014р. гострої та хронічної патології не виявлено (а.с.178 т.1).

Інформація щодо перебігу захворювання та лікування позивача на неодноразові його звернення та його захисників надавалась різним компетентним установам та суб'єктам звернення і суд у рішенні навів про це аргументовані докази.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України, необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Тому суд вказав, що згідно практики Верховного Суду України лише наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

З матеріалів даної справи вбачається, що відсутня сама шкода завдана позивачу, вина відповідачів, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, яка не встановлена, тому суд прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні такої позовної вимоги.

Згідно вимог ст..1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Підстави та порядок відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яка завдана внаслідок порушення особистих немайнових прав, відшкодовується на загальних підставах та в порядку, визначеному статтями 23, 1167, 1168 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки судом першої інстанції було встановлено відсутність доказів у неправильному наданні ОСОБА_3 медичної допомоги працівниками медичної частини СІЗО, а саме відповідачами, тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про безпідставність стягнення з відповідача також і моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності оцінки доказів судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко

В.М. Вакарук