Справа №587/1055/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Куц В. І.
Номер провадження 22-ц/788/1264/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Сумської міської ради

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 29 травня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Сумського міського голови Лисенка Олександра Миколайовича, Сумської міської ради та Комунальної установи «Сумський пологовий будинок № 1», третя особа: Відділ охорони здоров'я Сумської міської ради, про визнання протиправним та скасування розпорядження Сумського міського голови від 03 квітня 2014 року, визнання недійсними: контракту від 01 квітня 2013 року та додаткової угоди від 15 липня 2014 року; визнання протиправним та скасування розпорядження Сумського міського голови від 15 липня 2014 року, визнання протиправним та скасування розпорядження Сумського міського голови від 05 січня 2015 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, встановлення порядку виконання судового рішення та стягнення судових витрат, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 29 травня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_4.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Сумського міського голови Лисенка О.М. від 03 квітня 2014 року № 124-к про звільнення ОСОБА_4 з роботи.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Сумського міського голови Лисенка О.М. від 05 січня 2015 року № 1-к «Про звільнення ОСОБА_4».

Поновлено ОСОБА_4 на посаді головного лікаря Комунальної установи «Сумський пологовий будинок № 1».

Стягнуто з Комунальної установи «Сумський пологовий будинок № 1» на користь ОСОБА_4 15736 грн. 22 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06 січня 2015 року по 29 травня 2015 року, з відрахуванням з даної суми його заробітної плати в цій Комунальній установі за травень 2015 року.

Відмовлено ОСОБА_4 в останній частині позову: про визнання недійсними: контракту від 02 квітня 2012 року та додаткової угоди до нього від 03 вересня 2012 року, контракту від 01 квітня 2013 року та додаткової угоди від 15 липня 2014 року; визнання протиправним та скасування розпорядження Сумського міського голови від 15 липня 2014 року за пропуском без поважних причин тримісячного строку звернення до суду з позовом по даним вимогам та про встановлення порядку виконання судового рішення та стягнення судових витрат за його необґрунтованістю.

Стягнуто з Сумської міської ради на користь держави 487 грн. 20 коп. судового збору.

Стягнуто з Комунальної установи «Сумський пологовий будинок № 1» на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі.

Дана справа переглядалась судами неодноразово.

Вказане рішення суду від 29 травня 2015 року відповідач Сумська міська рада оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі вказаний відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду, як вбачається із змісту апеляційної скарги, про що також уточнила представник міської ради Корнієнко А.В. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, скасувати в частині задоволення вимог позову та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 повністю.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не звернув увагу на обставини того, що обов'язковість укладення контракту з керівниками комунальних закладів охорони здоров'я була передбачена ще Законом України від 07 липня 2011 року № 3611-VІ «Про внесення змін до Основ законодавства України про охорону здоров'я щодо удосконалення надання медичної допомоги», у зв'язку з чим було прийнято розпорядження міського голови «Про зміну істотних умов праці керівникам установ охорони здоров'я комунальної власності територіальної громади міста Суми» від 30 січня 2012 року № 45-К, з яким позивач був ознайомлений 31 січня 2012 року і на підставі цього з позивачем укладались контракти.

Крім того, після 03 квітня 2013 року між сторонами продовжували діяти трудові відносини і була досягнута домовленість з приводу укладення контракту ще на один рік, що відповідало діючому на той час законодавству, у зв'язку з чим необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач підлягає поновленню на роботі, так як 18 грудня 2013 року набрав чинності Закон України, яким встановлено строк дії контракту від трьох до п'яти років, оскільки вказаний закон не має зворотної дії в часі. Отже, враховуючи, що жодна зі сторін не ініціювала внесення змін до контракту у зв'язку зі змінами в чинному законодавстві, тому термін дії контракту закінчився 03 квітня 2014 року. Таким чином, як стверджує в апеляційній скарзі відповідач, звільнення позивача з роботи було проведено з дотриманням вимог закону.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 29 травня 2015 року в частині відмови у задоволенні ряду позовних вимог не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Сумської міської ради Корнієнко А.В. про задоволення апеляційної скарги, пояснення представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 та пояснення представника відповідача Комунальної установи «Сумський пологовий будинок № 1» Остапенко Н.В. про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що за розпорядженням міського голови м. Суми від 30 січня 2009 року за № 14-к на підставі заяви позивача та подання начальника управління охорони здоров'я Сумської міської ради ОСОБА_4 було призначено на посаду головного лікаря Комунальної установи «Сумський пологовий будинок № 1» з 01 лютого 2009 року ( т.1, а.с.41, 47).

03 липня 2009 року Сумська міська рада в особі міського голови м. Суми та ОСОБА_4 уклали контракт про призначення позивача на посаду головного лікаря Комунальної установи «Сумський пологовий будинок № 1» зі строком дії з 03 липня 2009 року по 02 липня 2012 року без подальшої пролонгації, як зазначено в контракті ( т.1 а.с.5-10).

В подальшому, після закінчення дії попереднього контракту, сторони переукладали його, підписавши нові контракти, а саме: 02 квітня 2012 року, в який додатковою угодою за № 1 від 03 вересня 2012 року були внесені зміни щодо умов оплати праці та матеріального забезпечення, а також 01 квітня 2013 року. Строки дії нових контрактів були, відповідно, з 02 квітня 2012 року по 02 квітня 2013 року та з 03 квітня 2013 року по 03 квітня 2014 року (т.1, а.с.11-19, 20-22, 23-31).

За розпорядженням міського голови м. Суми Лисенка О.М. від 03 квітня 2014 року за №124-к ОСОБА_4 було звільнено з посади головного лікаря Комунальної установи «Сумський пологовий будинок № 1» з 03 квітня 2014 року у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору ( контракту), а саме: за п.2 ст.36 КЗпП України, з яким позивач був ознайомлений 04 квітня 2014 року (т.1, а.с.48).

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 04 червня 2014 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 Зокрема, визнано недійсним укладений між ОСОБА_4 та Сумською міською радою трудовий договір (контракт) від 03 липня 2009 року в частині визначення строку його дії до 02 липня 2012 року та визнано його таким, що укладений на невизначений строк; визнано незаконним розпорядження міського голови м. Суми від 03 квітня 2014 року за № 124-к про звільнення позивача з роботи на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку трудового договору та поновлено його на роботі на посаді головного лікаря Комунальної установи «Сумський пологовий будинок № 1» (т.1, а.с.102 -106).

Відповідно до рішення Апеляційного суду Сумської області від 03 липня 2014 року вказане рішення місцевого суду було скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано незаконним розпорядження Сумського міського голови від 03 квітня 2014 року № 124-к про звільнення ОСОБА_4 з посади головного лікаря Комунальної установи «Сумський пологовий будинок № 1» на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_4 на посаді головного лікаря Комунальної установи «Сумський пологовий будинок № 1» шляхом видання відповідного розпорядження Сумським міським головою. В решті позову відмовлено (т.1, а.с.132-133).

На підставі вказаного рішення Апеляційного суду Сумської області від 03 липня 2014 року розпорядженням міського голови м. Суми від 15 липня 2014 року за № 236-к позивач був поновлений на посаді головного лікаря Комунальної установи «Сумський пологовий будинок № 1» з внесенням змін до контракту, укладеного між сторонами від 01 квітня 2013 року, в частині встановлення строку дії контракту шляхом укладення додаткової угоди та викладено п.6.1.контракту в наступній редакції: «Цей контракт діє з 03 квітня 2013 року по дату надходження до Сумської міської ради рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за результатами розгляду касаційної скарги Сумської міської ради на рішення Сумського районного суду Сумської області від 04 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 03 липня 2014 року по справі № 587/1055/14-ц» ( т.2, а.с.11 на звороті, 13).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року касаційна скарга Сумської міської ради була задоволена частково. Рішення Сумського районного суду Сумської області від 04 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 03 липня 2014 року були скасовані, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (т.1, а.с.181-183).

Згідно розпорядження міського голови м. Суми від 05 січня 2015 року за № 1-к позивача ОСОБА_4 було звільнено того ж дня, тобто 05 січня 2015 року, з посади головного лікаря комунальної установи «Сумський пологовий будинок № 1» у зв'язку із закінченням строку трудового договору (за п.2 ст.36 КЗпП України) на підставі рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року № 6-31321св14, враховуючи додаткову угоду до контракту, як зазначено в цьому розпорядженні (т.2, а.с.13 на звороті).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що остання редакція ст.16 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров'я» встановила строк дії контрактів від трьох до п'яти років, що має покращувати становище позивача, сприяти стабільності трудових відносин сторін, тому дійшов висновку, що розпорядження Сумського міського голови від 03 квітня 2014 року № 124-к та від 05 січня 2015 року № 1-к про звільнення позивача з роботи у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору, так як останній контракт діяв один рік, а вперше він взагалі був прийнятий на роботу на невизначений строк, суттєво порушують його трудові права і суперечать вимогам вказаного Закону, внаслідок чого визнав протиправними і скасував вказані розпорядження, поновив позивача на роботі і стягнув на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вимогами ст.9 КЗпП України встановлено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Згідно з ч.3 ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Строки трудового договору визначені ст.23 КЗпП України, де вказано, що: трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Як передбачено ст.39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Частина 9 статті 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я, яка набрала законної сили з 01 січня 2012 року, визначала, що керівники державних, комунальних закладів охорони здоров'я призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту, однак не передбачала строк укладення таких контрактів.

Однак, на той період діяла постанова Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», з відповідними змінами, в редакції від 24 березня 1999 року за № 455, якою було рекомендовано місцевим органам виконавчої влади при укладанні контрактів з керівниками підприємств, що є у комунальній власності, застосовувати порядок, передбачений Положенням цієї постанови (п.5 цієї постанови Кабінету Міністрів України), а саме: у п.3 вказаного Положення йдеться про те, що контракт може бути укладений на термін від 1 до 5 років, а в п.6 зазначено, що з керівником підприємства, раніше обраним чи призначеним на посаду, також укладається або переукладається контракт.

Законом України від 19 листопада 2013 року № 694-VІІ, який набрав чинності з 18 грудня 2013 року, були внесені зміни до статті 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я щодо строків укладення контрактів з керівниками державних, комунальних закладів охорони здоров'я та викладено частину 9 статті 16 вказаного закону в такій редакції: керівники державних, комунальних закладів охорони здоров'я призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком від трьох до п'яти років. Якщо після закінчення строку дії контракту трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія контракту вважається продовженою відповідно до закону. Порядок укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я та типова форма такого контракту затверджуються Кабінетом Міністрів України.

При цьому, як передбачено п.2 Прикінцевих положень вказаного Закону України від 19 листопада 2013 року № 694-VІІ, контракти з керівниками державних, комунальних закладів охорони здоров'я, що були укладені до дня набрання чинності цим Законом, діють до закінчення строку їх дії.

Отже, аналіз наведених норм права у порівнянні з встановленими обставинами справи дає підстави стверджувати, що хоча позивач спочатку і був прийнятий на роботу з укладанням звичайного трудового договору на невизначений строк, однак в подальшому постановою Кабінету Міністрів України, як на законній підставі, про що йдеться у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року за № 12-рп/98, сфера укладання контракту мала застосовуватись і до керівників комунальних закладів охорони здоров'я, тобто і до позивача також, тому колегія суддів вважає, що якщо закон дозволяв у відповідних випадках укладати трудовий контракт, то він за загальним правилом не виключав можливості укладати контракт з працівником, який до цього вже був прийнятий на роботу на невизначений строк.

Підтримуючи правильність цього висновку, колегія суддів не вбачає порушень і в тому, що з позивачем контракт спочатку був укладений на три роки, а потім два рази укладався на 1 рік, що не суперечило вимогам вищеназваного Положення про застосування контрактної форми трудового договору.

Крім того, з урахуванням наведених вище норм права, колегія суддів дійшла висновку, що на строк дії укладеного з позивачем ОСОБА_4 контракту від 01 квітня 2013 року не вплинуло і набрання законної сили Закону України від 19 листопада 2013 року № 694-VІІ «Про внесення зміни до статті 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я щодо строків укладення контрактів з керівниками державних, комунальних закладів охорони здоров'я», так як відповідно до п.2 Прикінцевих положень вказаного Закону цей контракт мав діяти до закінчення строку його дії, тобто до 03 квітня 2014 року.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів вважає, що розпорядження Сумського міського голови від 03 квітня 2014 року №124-к про звільнення ОСОБА_4 з посади головного лікаря комунальної установи «Сумський пологовий будинок № 1» у зв'язку із закінченням строку дії контракту не свідчить про порушення прав позивача, так як воно видано з дотриманням вимог чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для визнання вказаного розпорядження Сумського міського голови від 03 квітня 2014 року №124-к протиправним та про його скасування, тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв'язку з чим рішення суду в зазначеній частині необхідно скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у вказаній частині позовних вимог.

З урахуванням того, що з позивачем укладались контракти і при цьому мали враховуватись правила трудового законодавства про те, що умови контракту не повинні погіршувати становище працівника порівняно з чинним законодавством, тобто всі застереження повинні бути спрямовані на захист прав працівника, в той же час, на думку Конституційного Суду України, висловлену у Рішенні від 09 липня 1998 року № 12-рп/98, сторонами у контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо. Тому сфера застосування контракту під час оформлення трудових відносин не може бути безмежною.

Отже, укладення з позивачем контрактів на строк з урахуванням вимог ч.3 ст.21 КЗпП України підпадає під частину 2 ст.23 КЗпП України, що виключає при переукладенні контракту декілька разів застосування ч.2 ст.39-1 КЗпП України, тобто, вимоги вказаного закону (ч.2 ст.39-1 КЗпП України) про укладення контракту на невизначений строк до даних правовідносин застосовувати не можна, хоча про це наголошувалось в позовній заяві.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування розпорядження Сумського міського голови від 05 січня 2015 року № 1-к «Про звільнення ОСОБА_4.», то колегія суддів не може погодитись з мотивами його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно зі ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, поняття «строк» та «термін» не є тотожними.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, визначаючи у розпорядженні Сумського міського голови від 15 липня 2014 року за № 236-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_4.» строк дії контракту, а саме: до дати надходження до Сумської міської ради рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за результатами розгляду касаційної скарги Сумської міської ради на рішення Сумського районного суду Сумської області від 04 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 03 липня 2014 року по справі № 587/1055/14-ц, відповідач, тим самим, обумовив його дію вказівкою на певну подію, що не відповідає поняттю «строк» у розумінні ст.251 ЦК України і за своєю суттю є терміном.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів вважає, що є незаконним та таким, що підлягає скасуванню розпорядження Сумського міського голови від 05 січня 2015 року № 1-к «Про звільнення ОСОБА_4.», так як така підстава звільнення позивача відпала у зв'язку з визнанням законним його звільнення відповідно до розпорядження міського голови від 03 квітня 2014 року, а також у зв'язку з невідповідністю підстав його звільнення вимогам закону, тому рішення суду першої інстанції в зазначеній частині щодо мотивів задоволення позову необхідно змінити.

З урахуванням зазначеного, коли суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову з порушенням норм матеріального і процесуального права, його висновки не відповідають обставинам справи, тому рішення суду в частині визнання розпорядження Сумського міського голови від 03 квітня 2014 року №124-к протиправним та його скасування, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, а також змінити рішення суду в частині мотивів задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження Сумського міського голови від 05 січня 2015 року № 1-к «Про звільнення ОСОБА_4.».

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст.88 ЦПК України.

Зокрема, оскільки апеляційний суд задовольнив одну позовну вимогу немайнового характеру, а у задоволенні іншої частини позовних вимог в оскаржуваній частині рішення відмовив, враховуючи, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому з відповідача Сумської міської ради необхідно стягнути в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 243 грн. 60 коп., у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат необхідно змінити.

Що стосується апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, то з урахуванням того, що апеляційний суд частково задовольнив вимоги апеляційної скарги, скасувавши рішення суду в частині задоволення двох вимог немайнового характеру і однієї вимоги майнового характеру, тому відповідачу Сумській міській раді необхідно компенсувати за рахунок держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 365 грн. 40 коп., який розраховано наступним чином: (2 * (1218 грн. * 0,2 / 50%) + (1218 грн. * 0,2 / 50%) = 365,40 грн.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.2, 3, 309 ч.1 п.п.3,4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Сумської міської ради задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 29 травня 2015 року в даній справі в частині визнання протиправним та скасування розпорядження Сумського міського голови від 03 квітня 2014 року №124-к, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 29 травня 2015 року в даній справі в частині визнання протиправним та скасування розпорядження Сумського міського голови Лисенка О.М. від 05 січня 2015 року № 1-к «Про звільнення ОСОБА_4» змінити в частині мотивів задоволення вказаної позовної вимоги.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 29 травня 2015 року в даній справі в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Сумської міської ради в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 243 грн. 60 коп.

Компенсувати Сумській міській раді за рахунок держави судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 365 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -