АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/9542/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1843/15Головуючий у 1-й інстанції Середа А. В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.,

Суддів: Обідіної О.І., Бутенко С.Б.,

При секретарі: Лимар О.М.,

За участі: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом. Посилався на те, що 17.10.2007 р. ОСОБА_3 взяв у нього в борг 100400 грн. та зобов'язався повернути до 07.11.2011 року. Зазначене підтверджується договором позики, у виконання якого відповідач сплатив тільки 12 235 грн., які позивач зарахував у суму нарахованої пені та просив стягнути з ОСОБА_3 борг у сумі 100400 грн., пеню в розмірі 0,1 % від суми основного боргу за кожен день прострочки з урахуванням часткового погашення боржником пені 106 926 грн., судові витрати в сумі 2230,72 грн., інфляційні витрати із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 19190,40 грн., 3% річних від простроченої суми позики за користування грошовими коштами у сумі 8788,44 грн.

У січні 2015 року позивач збільшив позовні вимоги на 19 264,42 грн. ( а.с.27).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 242 334,26 грн., з яких 100 400 грн. - основний борг, 117 769,2 грн. - пеня з урахуванням часткового погашення боржником пені у розмірі 12 235 грн., 26720,4 грн. - інфляційні збитки, 9679,66 грн. - проценти за користування коштами.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2474,32 грн.

Рішення оскаржив ОСОБА_3, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та закрити провадження у справі, вважає, що спір виник між сторонами, як керівниками суб'єктів підприємницької діяльності - «ГІНТ 2005», яке очолював позивач, та «Макіївтопливо», яке очолював він. Крім того, застосувавши наслідки спливу строків позовної давності на підстави ч.4 ст.267 ЦК України, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав від ОСОБА_2 100 400 грн. строком до 07 листопада 2011 року.

Відповідно до п.п.3,5 вказаного договору в разі прострочення платежу після 07 листопада 2011 року ОСОБА_3 зобов'язується виплатити ОСОБА_2 пеню в розмірі 0,1 % від суми боргу за кожен день прострочення. Вказаний договір складений у двох екземплярах, по одному кожній стороні.

Не виконавши вказані умови договору у ОСОБА_3 виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути з боржника.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що з відповідача підлягає стягненню борг в розмірі 242 334,26 грн., при цьому сплачену суму 12235 грн. врахував в розмір нарахованої пені. Крім того, суд беручи до уваги сплату відповідачем коштів у період з 07.11.2011 року по 07.10.2014 року зазначив, що перебіг позовної давності стосовно нарахування неустойки у вигляді пені переривається у зв'язку із вчиненням відповідачем дій, що свідчать про визнання відповідачем свого боргу, а тому задовольнив заявлені позивачем вимоги, щодо стягнення нарахованої пені у повному обсязі.

Однак колегія суддів в повній мірі не може погодитись з таким висновком.

За змістом ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1049 ЦК України встановлює обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суму позики в розмірі 100 400 грн. відповідач отримав 17 жовтня 2007р., що підтверджується його підписом на договорі.

Сторони не заперечують, що спочатку ними був укладений договір позики, в якому визначався строк повернення 7 листопада 2007р. ( а.с.56), однак у зв'язку з неможливістю повернути значну суму в місячний строк сторони уклали іншу угоду, зазначивши строк повернення позики - 07 листопада 2011 року.

Відповідачем не заявлено вимог щодо визнання укладеного договору позики недійсним з зазначених підстав. Тому колегія суддів, приєднавши до матеріалів справи оригінал договору позики від 17.10.2007р.,що наданий позивачем, виходить з тексту умов зазначеного договору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що договір укладався між юридичними особами, належними доказами не підтверджується. Так, з тексту договору вбачається, що його укладали ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як фізичні особи. Суду також не надано доказів договірних відносин між приватними підприємствами «ГІНТ 2005», «Макіївтопливо» та «Лоргус-2000» та розрахунків, які, ніби-то, випливають з отримання спірних коштів.

За таких обставин районний суд вірно виходив з того, що між сторонами, як фізичними особами, виникли правовідносини з приводу повернення позики, підстави для закриття провадження по справі відсутні.

Разом з тим, місцевий суд не перевірив вірність розрахунків, наданих позивачем.

Зокрема, твердження позивача про те, що ОСОБА_3 протягом з 2012р. по травень 2014р. повернута сума 12 235грн. є помилковим, так як при сумуванні перелічених доданків отримуємо суму 12 395грн. ( а.с.4).

Вказана повернута сума підлягає зарахуванню в повернення основного боргу, у зв'язку з чим заборгованість відповідача по поверненню суми позики складає 88 005 грн.

Зарахування позивачем повернутої суми в рахунок пені не ґрунтується на положеннях укладеного договору.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Однак суд першої інстанції не врахував зазначені норми та помилково стягнув з відповідача 117 769,2 грн. пені, яка розрахована позивачем з 7 листопада 2011р.

Відповідач, подавши заяву про перегляд заочного рішення, в березні 2015р. просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності звернення до суду ( а.с.49-55).

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню пеня за один рік перед зверненням до суду з даним позовом в сумі 3218,02 грн.

Розрахунок інфляційних збитків також не був перевірений судом. Між тим, врахуванню підлягає щомісячна сума, яка зменшувалась з поверненням боргу, а, відтак, розрахунок індексу інфляції за порушення грошового зобов'язання повинен бути наступний :

ПеріодСума боргуІндекс інфляціїІнфляційні збитки
Листопад 2011року100 400 грн.100,1 100,50 грн.
Грудень 2011року100 400 грн.100,2100,60 грн.
Січень 2012 року95400 грн.100,295,59 грн.
Лютий 2012 року94955 грн.100,295,14 грн.
Березень 2012 року94955 грн.100,395,23 грн.
Квітень 2012 року94955 грн.100,094,95 грн.
Травень 2012 року94955 грн.99,794, 67 грн.
Червень 2012 року94955 грн.99,794, 67 грн.
Липень 2012 року94955 грн.99,894, 76 грн.
Серпень 2012 року93955 грн.99,793, 67 грн.
Вересень 2012 року92955 грн.100,193,04 грн.
Жовтень 2012 року92955 грн.100,092,95 грн.
Листопад 2012 року91955 грн.99,991,86 грн.
Грудень 2012 року91955 грн.100,292,14 грн.
Січень 2013 року91955 грн.100,292,14 грн.
Лютий 2013 року90955 грн.99,990,86 грн.
Березень 2013 року90955 грн.100,090,95 грн.
Квітень 2013 року90955 грн.100,090,95 грн.
Травень 2013 року89955 грн.100,190,04 грн.
Червень 2013 року89955 грн.100,089,95 грн.
Липень 2013 року89955 грн.99,989, 86 грн.
Серпень 2013 року88955грн.99,388,33 грн.
Вересень 2013 року88955грн.100,088,95 грн.
Жовтень 2013 року88955грн.100,489,31грн.
Листопад 2013 року88455 грн.100,288,63 грн.
Грудень 2013 року88455 грн.100,588,90 грн.
Січень 2014 року88455 грн.100,288,63 грн.
Лютий 2014 року88455 грн.100,688,98 грн.
Березень 2014 року88455 грн.102,290,40 грн.
Квітень 2014 року88455 грн.103,391,37 грн.
Травень 2014 року88005 грн.103,891,35 грн.
Червень 2014 року88005 грн.101,088,88 грн.
Липень 2014 року88005 грн.100,488,35 грн.
Серпень 2014 року88005 грн.100,888,70 грн.
Вересень 2014 року88005 грн.102,990,55 грн.
Жовтень 2014 року88005 грн.102,490,11 грн.
Листопад 2014 року88005 грн.101,989,68 грн.
Грудень 2014 року88005 грн.103,090,64 грн.

При підрахунку розрахованих сум з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних збитків в розмірі 3486грн.28 коп.

В частині стягнення районним судом сум відсотків за користування коштами колегія суддів погоджується з визначеною сумою, яка відповідає положенням ст.625 ЦК України.

Таким чином, рішення районного суду підлягає зміні та з ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 104 338 грн.96 коп. та судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам 1043грн.88 коп.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ч.1 п.п.3,4, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2015 року змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 104 338 грн.96 коп., з яких 88 005 грн.- основний борг, 3218,02 грн.- пеня, 3486грн.28 коп.- інфляційні збитки та 9679,66 грн.- відсотки за користування коштами, а також в повернення сплаченого судового збору - 1043грн.88 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ: / Підписи /

З оригіналом згідно :