УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

26.10.2015 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Андезит» про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ПАТ «Андезит» про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Нормами статті 119 ЦПК України регламентовано вимоги до форми і змісту позовної заяви.

Крім того, у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 р. № 2 розяснено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам ст. 119 ЦПК. У звязку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Водночас, позовна заява подана з порушенням вимог п. п. 4, 5, 6 ч. 2, ч. 5 ст. 119 ЦПК України, а саме: у позовній заяві відсутня ціна позову щодо вимог майнового характеру, у заяві відсутній виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору за вимогою про сплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, позивач однією із позовних вимог зазначає оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, водночас не конкретизуючи її, та не зазначаючи, відповідно, ціни позову, що позбавляє суд можливості визначити ставку судового збору, який підлягає сплаті за подання позову у цій частині, яка носить характер майнової вимоги.

Відповідно до п. 2 розділу 2 Постанови від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», правила якої застосовуються при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Зокрема, всупереч вимог п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява не містить викладу обставин, що стосуються середнього заробітку, його розміру, обчислення, кількості робочих днів, відпрацьованих за останні 2 календарні місяці роботи для визначення середньоденного заробітку та не зазначено доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру, у даному випадку відсутнє зазначення ціни позову щодо вимоги про оплату за час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

У позовній заяві позивач просить відстрочити сплату судового збору щодо відшкодування саме моральної шкоди на строк до ухвалення судового рішення у справі, при цьому не зазначаючи жодного доказу про майновий стан, наявність чи відсутність інших доходів, однак за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судовий збір повинен бути сплачений.

За приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» передбачено, що з 1 січня 2015 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1218 гривень. Відтак, судовий збір повинен бути сплачений, виходячи з визначеного позивачем розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що є вимогою майнового характеру, за розгляд якої судом позивач не звільняється від сплати судового збору. Пільги, визначені ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції Закону України № 484-VIII від 22.05.2015 на момент звернення з даним позовом, не стосуються вимоги про стягнення середнього заробітку, оскільки п. 1 ч. 1 ст. 5 цього закону регламентує звільнення позивачів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях виключно у справах про стягнення саме заробітної плати та поновлення на роботі.

Враховуючи наведене, вважаю, що до даної позовної заяви слід застосувати правила ч. 1 ст. 121 ЦПК України та залишити її без руху, надавши позивачеві строк для усунення зазначених недоліків позовної заяви.

Керуючись ч. 1 ст. 121 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Андезит» про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

У випадку, якщо недоліки не будуть усунені в зазначений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ( ОСОБА_2