Справа № 307/1933/14-ц
Провадження № 2/307/1216/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Мельник В.І при секретарі Комяті Н.А з участю представника ПАТ ПриватБанк ОСОБА_1Ю відповідачки ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів цивільну справу за позовною заявою:

Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки ,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ Приватбанк предявив позов в суд до відповідачки ОСОБА_2 про звернення стягнення на будинок в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим що, у відповідності до кредитного договору № MKТWGК від 07 травня 2008 р. ОСОБА_2 отримала кредитні кошти у розмірі 21885 доларів США зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 05 травня 2028 р. ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала. Станом на 09 квітня 2014 року ОСОБА_2В допустила заборгованість 26586.32 доларів США, що складає 315579 гривень 67 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом 21148.99 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 3452.92 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 290.91 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 407.43 доларів США, а також штрафу, який складається з фіксованої частини у сумі 21.06 доларів США та процентної складової у сумі 1265.01 доларів США. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2В 7 травня 2008 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідачка надала в іпотеку будинок, який розташований у смт. Буштино, вул. Кірова, 16. Просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором MKТWGК від 07 травня 2008 р. в розмірі 26586.32 доларів США, що складає 315579.67 гривень звернути стягнення на будинок № 16 по вул.. Кірова в смт. Буштино, та виселити відповідачку та інших осіб, які зареєстровані або проживають у будинку та стягнути з відповідачки 3155 гривень 80 копійок судових витрат.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, повністю та пояснив в судовому засіданні 7 травня 2008 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір відповідно до якого вона отримала кредит 21855доларів США на придбання будинку. Отримавши кредитні кошти відповідачка сплачувала кредит, потім перестала сплачувати кредитні кошти внаслідок чого утворилась заборгованість тому вони змушені звернутись з позовом в суд, та в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на будинок який відповідача придбала за кредитні кошти та виселити всіх осіб з вказаного будинку.

Просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки у будинок № 16 по вул. Кірова в смт. Буштино та виселити всіх осіб які проживають у будинку стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала та пояснила вона проживала у квартирі яка належала матері в смт. Буштино. Мати захворіла і потрібні були кошти для лікування, тому квартиру продала а сама переїхала проживати до молодшої сестри, частину коштів передала їй. Вона оформила кредитний договір отримала кредит та придбала будинок № 16 по вул. Кірова в смт. Буштино. Вона отримала валютний кредит, сама працює у Солотвинській алергічній лікарні щомісячний платіж становив 360 доларів США на час укладення кредиту що еквівалентно 1800 гривень. У звязку з зростанням курсу долару 360 доларів США на даний час становлять 7920 гривень , хоча заробітна плата залишились на одному рівні.

Просить суд в позові відмовити застосувавши Закон України Про мораторій на стягнення майна громадян наданого на забезпечення кредитів.

Заслухавши представника позивача , відповідачку дослідивши матеріали справи суд вважає що позов слід задовольнити

В судовому засіданні встановлено, що 07 травня 2008 року ОСОБА_2В з ПАТ ПриватБанк уклала кредитний договір № MKTWGK, відповідно до якого відповідачці був наданий кредит у сумі 26985 доларів США зі сплатою 1.25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 05 травня 2028 р. Станом на 09 квітня 2014 р. за ОСОБА_2В рахується заборгованість у сумі 26586.32 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 315579 гривень 67 копійок (1 долар США = 11 гривень 87 копійок) Заборгованість складається із власне заборгованості за кредитом у сумі 21148.99 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 3452.92 доларів США та заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 290.91 доларів США. За несвоєчасне виконання зобовязання відповідачці нарахована пеня у сумі 407.43 доларів США та штраф, який складається з фіксованої частини у сумі 21.06 доларів США та процентної складової у сумі 1265.01 доларів США.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки від 07.05.2008 р., відповідно до якого в іпотеку було передано будинок з надвірними спорудами, загальною площею 76.60 м. кв., житловою площею 46.10 м. кв., що знаходиться у смт. Буштино по вул. Кірова № 16, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 07.05.2008 р. за реєстровим № 1999, зареєстрованого в Державному реєстрі правочину 07.05.2008 р. за № 2879378. Згідно п. 18.8.2. договору іпотеки іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобовязань за кредитним договором у випадку порушення іпотекодавцем зобовязань по цьому договору. Відповідно до п. 18.11. цього договору іпотеко держатель має право достроково стягнути наданий під забезпечення іпотекою кредит, відсотки, винагороду за надання правового інструменту, винагороди за користування кредитом при настанні якої-небудь із умов, передбачених п. 18.8.2. цього договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. За правилами ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таке стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього ж закону за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання

Статтею 39 Закону України Про іпотеку передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на переданні в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Разом із тим, із 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 р. за № 1304-VIІ, відповідно до п. 1 ст. 1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Даним вимогам щодо нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки і яке надано як забезпечення кредиту в іноземній валюті, житловий будинок № 16 по вул. Кірова в смт. Буштино Тячівського району відповідає, оскільки його площа не перевищує 250 м. кв., він являється постійним місцем проживання відповідачки, а відомостей про наявність в неї іншого житла позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 цього ж кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У статті 27 ЦПК, поряд з іншими правами та обов'язками осіб, які беруть участь у справі вказано і право брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів. Згідно ст.ст. 57-59 доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У статті 64 ЦПК вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотеко держателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою ст. ст. 9, 109 ЖК України, ст. ст. 39-40 Закону України Про іпотеку виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотеко держателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника або в інших погоджених сторонами строк.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно вимоги від 2 березня 2014 року № 30.1.0.0/2 860 ( а. с. 15 ) Банком було направлено на адресу відповідачки вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення боргу та пропозицію добровільно звільнити житловий будинок, який є предметом іпотеки. Цією вимогою про усунення порушень ПАТ КБ ПриватБанк попереджає, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобовязання в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги ПАТ КБ ПриватБанк зі спливом цього строку має намір продати предмет іпотеки, уклавши відповідний договір купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем, або звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який інший спосіб, передбачений законодавством України, кредитним договором та договором іпотеки. Дану вимогу відповідачами було отримано особисто 14 березня 2014 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового повідомлення ( а. с. 112, 113, 114, 115 ).

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 40 Закону України Про іпотеку, наявні достатні правові підстави для задоволення вимог ПАТ ПриватБанк, щодо виселення відповідачки із спірного житлового будинку. Що стосується виселення інших мешканців будинку то в даній позовній вимозі слід відмовити оскільки позивачем не зазначено хто проживає у спірному будинку та кого слід виселити.

Разом з тим у відповідності до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою є достатньою підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

Зважаючи на набрання 07 червня 2014 року Законом України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03 червня 2014 року № 1304-VII, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03 червня 2014 року № 1304- VII.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування судових витрат підлягає до задоволення.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 612, 1054, 1048-1050 ЦК України, ст. 109 ЖК України ст.ст. 7, 33, 39, 40 Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валют", суд,

Р І Ш И В:

Позов КБ ПриватБанк задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKTWGK 000000002 від 7 травня 2008 року в розмірі 26586 , 32 доларів США що за курсом 11.87 відповідно до службового розпорядження НБУ від 9 квітня 2014 року складає 315579 гривень 67 копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок загальною площею 76,60 кв. м, житловою площею 46,10 кв. м який розташований за адресою смт. Буштино вул.. Кірова № 16 Тячівського району Закарпатської області шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України Про виконавче провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. З укладенням від імені відповідача договору купівлі продажу з іншою особою, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням номеру кадастрового номеру земельної ділянки , з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті та набрання чинності законом, який врегулює питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2 3155 гривень 80 копійок судових витрат на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4

Виселити ОСОБА_2 з будинку № 16 по вул.. Кірова в смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області протягом 10 днів, з дня проголошення через Тячівський районний суд

Суддя Тячівського районного суду В.І.Мельник