Справа №487/7306/14-ц 21.10.2015 21.10.2015 21.10.2015
Провадження №22-ц/784/2410/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 487/7306/14-ц
Провадження № 22-ц/784/2410/15
Категорія: 5 Головуючий у 1-й інстанції: Сухаревич З.М.
Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Кутової Т.З.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участю: ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2015 року у справі за її позовом до кооперативу гаражів «Сокол», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про покладення обовязку прийняти її в члени кооперативу та про визнання права користування гаражем,

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до кооперативу гаражів «Сокол» (далі АГК «Сокол»), ОСОБА_4, ОСОБА_5 про покладення обовязку прийняти її в члени кооперативу та про визнання права користування гаражами.

Позивачка зазначала, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 травня 2007 року за нею визнано право на спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_7 на гаражі, розташовані в АГК «Сокол».

Відповідно до листа АГК «Сокол» за ОСОБА_7 були зареєстровані гаражі №43,133, 171, 246. ОСОБА_7 помер 05 січня 2007 року.

Вона (позивачка) неодноразово зверталась із заявою до АГК «Сокол» щодо розподілу права користування гаражами, але їй було відмовлено. Позивачка також вказувала, що АГК «Сокол» їй відмовлено у прийнятті в члени цього кооперативу.

Посилаючись на викладене, позивачка просила зобовязати АГК «Сокол» прийняти її в члени кооперативу; визнати за нею право володіння та користування гаражами №№ 43, 133, 171, 246, розташованими в АГК «Сокол»; усунути перешкоди у володінні та користуванні гаражами № 171, 246, 133 шляхом витребування їх з незаконного володіння та користування ОСОБА_4; зобовязати ОСОБА_4 звільнити гаражі № 171, 246, 133.

27 серпня 2015 року позивачка звернулась із заявою про залишення без розгляду позовних вимог, а саме: щодо визнання за нею права на володіння та користування гаражами №№ 171, 246 які є спільною сумісною власністю подружжя; усунення перешкод у володінні та користуванні гаражами №№ 171, 246, 133, шляхом витребування їх з незаконного володіння та користування ОСОБА_4; покладення обовязку на ОСОБА_4 звільнити гаражі №№ 171, 246, 133; визнання за нею права власності на 1/3 частину гаражів №№ 43, 133, 171, 246; покладення обовязку на ОСОБА_4 не перешкоджати їй у володінні та користуванні гаражами №№ 43, 133, 171, 246, як співвласниці майна; встановлення факту, щодо прийняття нею спадщину після смерті ОСОБА_7 на гараж №246, розташований в АГК «Сокол»; визнати за нею право власності на пай у вигляді права користування 1/3 часткою гаражних боксів №43, 133, 171; покласти обовязок на ОСОБА_4 не перешкоджати їй у володінні та користуванні гаражами №№ 43, 133, 171, 246.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2015 року вказана позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги щодо покладення зобовязань на АГК «Сокол» прийняти її в члени кооперативу та визнання за нею права користування гаражем №133, розташованим у АГК «Сокол».

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2015 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні вимог про визнання права користування гаражем №133 в АГК «Сокол», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачка не надала доказів звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на гаражі, то вирішення цих вимог в судовому порядку є передчасним.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 з грудня 1981 року являвся членом АГК «Сокол» (а.с.75). Згідно довідки АГК «Сокол» на підставі протоколу правління цього кооперативу №126 від 26 вересня 1997 року за ОСОБА_7 зареєстрований гараж № 133 (а.с. 105).

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 травня 2007 року встановлено факт проживання однією сімєю з 1991 року по 05 січня 2007 року без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_7, яким помер 05 січня 2007 року, та визнано за ОСОБА_2В право на спадкоємство після смерті ОСОБА_7 на квартиру №38 по вул. Генерала Карпенка у м. Миколаєві та на гаражі в АГК «Сокол» разом із спадкоємцями першої черги за законом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Рішення набрало законної сили (а.с.10).

Із копії спадкової справи видно, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 являється ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 104 -152).

03 грудня 2008 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири №38, яка розташована у будинку №77 по вул. Генерала Карпенка у м. Миколаєві (а.с.150).

Наведене свідчить, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7

Із довідки АГК «Сокол» також видно, що у звязку зі смертю спадкодавця ОСОБА_7, зареєстровані за ним гаражі №№ 43,133,171,246 рішенням правління цього кооперативу № 203 від 04 січня 2007 року передані в порядку спадкування в користування спадкоємця ОСОБА_4 (а.с. 70).

Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавцям), до інших осіб (спадкоємців).

Пунктом 3.6 Статуту АГК «Сокол», перереєстрованого Заводським райвиконкомом м. Миколаєва 20 березня 1998 року №74, передбачено, що право володіння гаражними боксом передається в порядку спадкування відповідно до законів України (а.с.54-60).

Матеріалів справи свідчать, що спірний гараж не належав на праві власності спадкодавцю, а тому у позивачки відсутні підстави для отримання в нотаріальному порядку свідоцтва про право на спадщину.

Наведені обставини дають підстави вважати, що позивачка як спадкоємець має право користування 1/3 часткою гаража №133 в АГК «Сокол».

Вирішуючи вимоги ОСОБА_2 про право користування гаражем, суд не звернув належну увагу на наведені обставини, зокрема положення п.3.6 Статуту. А тому прийшов до помилкового висновку про передчасність звернення позивачки до суду із даними вимогами, що відповідно до п.1,3 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині і ухвалення в цій частині нового рішення, яким за ОСОБА_2 слід визнати право користування 1/3 частиною гаража № 133 в АГК «Сокол» (м. Миколаєва).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Представник відповідачів 27 серпня 2015 року звернувся із заявою про застосування позовної давності (а.с. 171-172).

Проте, вимоги представника відповідачів стосовно застосування позовної давності є безпідставними, оскільки за позивачкою в судовому порядку визнано право на спадкування після смерті ОСОБА_7 на гаражі у АГК «Сокол» разом із відповідачами, як спадкоємцями першої черги. Тому відсутні підстави вважати, що із даною вимогою ОСОБА_2 звернулась до суду за спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 не зверталася до АГК «Сокол» із заявою про прийняття її як спадкоємця в члени АГК «Сокол».

За наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у задоволенні цих вимог.

Оскільки оскаржуване рішення в цій частині постановлено з дотриманням вимог закону, то підстав для його скасування в цій частині не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 про покладення на АГК «Сокол» обовязку щодо прийняття її в члени цього кооперативу безпідставні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та пропорційно задоволеним вимогам ОСОБА_2 на користь останньої із відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід стягнути з кожного по 127 грн. 89 коп. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2015 року в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 до АГК «Сокол», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права користування гаражем №133 в АГК «Сокол» скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до АГК «Сокол», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права користування гаражем №133 в АГК «Сокол» задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право користування 1/3 частиною гаража №133 в АГК «Сокол» (Заводський район м. Миколаєва).

Це ж рішення в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 про прийняття в члени АГК «Сокол» залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_2 із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з кожного по 127 (сто двадцять сім) грн. 89 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: