Ухвала

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Мукачівської міської ради, ОСОБА_4, третя особа - міськрайонне управління Держкомзему в м. Мукачево та Мукачівському районі, про скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на землю та скасування реєстрації державного акта на право власності на землю, за касаційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що його батькові ОСОБА_6 була надана земельна ділянка площею 600 кв. м для будівництва індивідуального житлового будинку на підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 02 листопада 1956 року. Рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 15 березня 1977 року № 78 було затверджено акт прийому в експлуатацію побудованого ОСОБА_6 на вказаній земельній ділянці житлового будинку, при цьому відстань від будинку до межі із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 становила 0,50 м. Після смерті батька будинковолодіння по АДРЕСА_2 успадкувала його дружина ОСОБА_7, яка 08 червня 2007 року відчужила будинок йому на підставі договору купівлі-продажу. У 2004 році ОСОБА_4, набувши право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, самовільно, без його відома, знищив межові знаки між їхніми земельними ділянками, демонтував металеву огорожу, яка розділяла їхні домоволодіння на відстані 0,50 м від його житлового будинку, та збудувавши капітальний бетонний паркан, захопив частину його земельної ділянки.

Зазначав, що п. 8 рішення Мукачівської міської ради від 20 серпня 2009 року № 1023 підлягає скасуванню, оскільки ним було затверджено акт комісії від 18 серпня 2009 року зовнішнього обстеження його земельної ділянки, який є незаконним, так як не був підписаний одним із членів комісії та до нього не було долучено окремої думки члена комісії, який відмовився від його підписання; було встановлено межу між земельними ділянками по АДРЕСА_3 згідно з кадастровими планами, виготовленими товариством з обмеженою відповідальністю «ГТЗ-Сервіс» (далі - ТОВ «ГТЗ-Сервіс») та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8, на яких не відображено частину земельної ділянки шириною 0,5 м, внаслідок чого частину належної йому земельної ділянки було включено до складу земельної ділянки відповідача. Таким чином, на сьогодні існують два правові акти виконавчого комітету Мукачівської міської ради про виділення однієї і тієї ж частини земельної ділянки (рішення від 02 листопада 1956 року № 365 та від 20 серпня 2009 року № 1023) двом різним особам.

Крім того, існують розбіжності у даті складання акта обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_2, а саме: в матеріалах технічної документації міститься акт, датований 13 серпня 2009 року, в той час як пунктом 8 рішення № 1029 49 сесії 5 скликання Мукачівської міської ради від 20 серпня 2009 року було затверджено акт комісії від 18 серпня 2009 року.

Враховуючи наведене, з урахуванням уточнень позивач просив визнати незаконним та скасувати пункт 8 рішення Мукачівської міської ради від 20 серпня 2009 року № 1023 про затвердження акта комісії зовнішнього обстеження земельної ділянки ОСОБА_3 від 18 серпня 2009 року та про встановлення межі землекористувань між домоволодіннями по АДРЕСА_3 згідно із кадастровим планом, виготовленим ТОВ «ГТЗ-Сервіс» та ФОП ОСОБА_9; визнати недійсним та скасувати державний акт від 19 жовтня 2009 року серії НОМЕР_1 про право власності на земельну ділянку площею 0,0587 га по АДРЕСА_1, виданий відповідачу на підставі рішення 38 сесії 4 скликання Мукачівської міської ради від 17 січня 2005 року, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 71, та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03 червня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування пункту 8 рішення Мукачівської міської ради від 20 серпня 2009 року № 1023 про затвердження акта комісії зовнішнього обстеження земельної ділянки ОСОБА_3 від 18 серпня 2009 року та про встановлення межі землекористування між домоволодіннями АДРЕСА_1, згідно із кадастровим планом, виготовленим ТОВ «ГТЗ-Сервіс» (2008 року), позначену літерами В-Г, та згідно із кадастровим планом, виготовленим ФОП ОСОБА_9 (2007 року), позначену літерами Г-Л, скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення про задоволення цих вимог. У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення місцевого суду залишити в силі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції, справу направити на новий розгляд.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом установлено, що рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 02 листопада 1956 року № 365 ОСОБА_6 було відведено для будівництва індивідуального житлового будинку земельну ділянку площею 600 кв. м по АДРЕСА_2.

На виконання зазначеного рішення 19 грудня 1956 року між виконавчим комітетом Мукачівської міської ради та ОСОБА_6 був укладений договір про надання останньому зазначеної земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності та 16 лютого 1957 року проведено відведення земельної ділянки в натурі.

Рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 15 березня 1977 року № 78 було затверджено акт прийому в експлуатацію побудованого ОСОБА_6 на наданій йому земельній ділянці та 18 квітня 1977 року надано висновок про реєстрацію домоволодіння.

Після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, житловий будинок по АДРЕСА_2 у м. Мукачево успадкувала його дружина ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 серпня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3238.

08 червня 2007 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного із своєю матір'ю ОСОБА_7, набув права власності на спірний будинок та 16 червня 2007 року зареєстрував право власності на нього у комунальному підприємстві «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі - КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки») .

02 липня 2004 року ОСОБА_4 придбав суміжне домоволодіння АДРЕСА_1 та відповідно до рішення Мукачівського міськвиконкому від 21 квітня 2005 року № 106 здійснив прибудову до нього і реконструкцію. Рішенням виконкому Мукачівської міської ради від 22 листопада 2007 року № 264 було затверджено акт прийняття вказаного вище домоволодіння в експлуатацію та 09 жовтня 2008 року управлінням міського господарства Мукачівської міської ради ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Рішенням 38 сесії 4 скликання Мукачівської міської ради від 17 січня 2005 pоку ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку.

14 жовтня 2009 року на підставі рішення 38 сесії 4 скликання Мукачівської міської ради від 17 січня 2005 року відділом Держкомзему у м. Мукачево ОСОБА_4 був виданий державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 0,587 га й зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 71.

Відмовляючи ОСОБА_3 у визнанні недійсним та скасуванні державного акта на право власності на земельну ділянку та у скасуванні його державної реєстрації, суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився й апеляційний суд, виходив з того, що право власності ОСОБА_4, посвідчене державним актом, є похідним від рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого він згідно зі ст. 116 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) набув право власності на землю.

Відмовляючи позивачу в частині вимог про визнання незаконним та скасування пункту 8 рішення Мукачівської міської ради від 20 серпня 2009 року № 1023, суд першої інстанції, дійшовши висновку про те, що зазначений пункт рішення органу місцевого самоврядування відповідає вимогам закону, виходив із їх безпідставності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про визнання незаконним та скасування пункту 8 рішення Мукачівської міської ради, апеляційний суд виходив з того, що акт обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_2 від 13 серпня 2009 року був складений раніше, ніж прийнято розпорядження про створення комісії зі встановлення меж земельних ділянок та затверджено її склад.

Проте повністю погодитись із висновками апеляційного суду не можна.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно зі ст. 152 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-319цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Втім, апеляційний суд на зазначене вище уваги не звернув, погодився з рішенням першої інстанції в частині відмови у визнанні недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, пославшись на те, що не скасовано рішення Мукачівської міської ради, яке було підставою для його видачі.

Зазначене вище свідчить про невідповідність висновків суду апеляційної інстанції фактичним обставинам, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення в частині вирішення вимог про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та у скасуванні його державної реєстрації не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, представник Мукачівської міської ради позов ОСОБА_3 в частині вимог про визнання незаконним та скасування пункту 8 рішення Мукачівської міської ради від 20 серпня 2009 року № 1023 про затвердження акта комісії зовнішнього обстеження земельної ділянки ОСОБА_3 від 18 серпня 2009 року та про встановлення межі землекористування між домоволодіннями АДРЕСА_1 визнав, просив його задовольнити та пояснив, що при виготовленні кадастрового плану помилково були встановлені межі на відстані 0,38 м від будинку ОСОБА_3, а не 0,50 м, у зв'язку із чим оскаржуваним рішенням сесії міської ради та виданим державним актом про право власності на землю порушується право позивача.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 червня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Мукачівської міської ради, ОСОБА_4, третя особа - міськрайонне управління Держкомзему в м. Мукачево та Мукачівському районі, про визнання недійсним державного акта на право власності на землю та скасування реєстрації державного акта на право власності на землю скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С. Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик