Справа 206/5481/15-ц
Провадження 2-о/206/926/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" жовтня 2015 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Колісник В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя,

в с т а н о в и в:

30 вересня 2015 року заявники звернулася до суду з заявою, в якій просять встановити для них режим окремого проживання.

Заява мотивована тим, що 03 червня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів міста Дніпропетровська між ними зареєстровано шлюб. Фактично в зв'язку з сімейними обставинами вони мешкають окремо в розумінні частини другої статті 3 Сімейного кодексу України - двома сім'ями та веде окремо господарство та підприємницьку діяльність. В зв'язку зі спільним рішенням про небажання відповідати за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, враховуючи проживання окремими сім'ями, та небажанням розподіляти майно набуте у шлюбі у майбутньому, просять суд встановити режим окремого проживання подружжя (а.с.8).

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що він та його дружина є фізичними особами підприємцями, тому існують юридичні наслідки. Можливу відповідальність повинна нести одна особа. Бізнеси різні.

Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала заяву та просила задовольнити. З думкою чоловіка згодна.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 червня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів міста Дніпропетровська зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №215 (а.с.15).

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, серії НОМЕР_1 від 02.04.2003р. (а.с.11).

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, серії НОМЕР_2 від 09.07.2008р. (а.с.14).

Відповідно до ст. 56 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання.

Відповідно до ст. 119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Статтею 120 СК України встановлено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов'язків.

Пленум Верховного Суду України п.12 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає що при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди.

Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений.

З часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання.

За таких обставин суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 119, 120 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, ч. 3 ст. 234 ЦПК України суд -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя - задовольнити.

Встановити для подружжя ОСОБА_1, ОСОБА_2, шлюб між якими зареєстровано 03 червня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів міста Дніпропетровська, актовий запис №215, режим окремого проживання з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.О. Сухоруков