Справа № 640/6251/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2015 р. суддя Київського районного суду м. Харкова Сенаторов В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з КСП « Харківміськліфт» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати , -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою до КСП « Харківміськліфт» про видачу судового наказу щодо стягнення на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 7 526,08 грн. Вивчивши матеріали цивільної справи, приходжу до висновку, що зазначена заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі не підлягає розгляду в порядку наказного провадження з наступних підстав. Пункт 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» орієнтує суди, що наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Відповідно до п.12 цієї ж Постанови вбачається, що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК) ( 1618-15 ), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР ( 108/95-ВР ) "Про оплату праці", Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III ( 2050-14 ) "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Відповідно до заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона підтверджує наявність існування заборгованості з виплати їй заробітної плати копією роздрукованого розрахунку, проте суд вважає надана довідка є неналежним доказом, який би підтверджував існування боргу, виходячи з наступного. Згідно наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 27.08.2004 року «Про затвердження форми Довідки про доходи» було затверджено форму про доходи, виходячи з якої вбачається, що крім іншого, вона повинна обовязково містити штамп підприємства, ініціали та підпис керівника підприємства та відтиск круглої печатки у кінці довідки, що в свою чергу відсутнє на довідці, наданої заявником, та взагалі дана довідка не відповідає формі, яка була затверджена міністерством. Виходячи з цього, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 вимоги не є безспірними. Відповідно до п.2 ч.3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право. З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що у прийнятті заяви про видачу судового наказу слід відмовити. На підставі зазначеного та керуючись ч. 3 ст. 100, ч.2 ст. 101 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з КСП « Харківміськліфт» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Розяснити заявнику про його право на звернення до суду з тими самими вимогами у позовному порядку. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя