Справа № 755/6893/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

головуючого-судді Марцинкевича В.А.,

при секретарі Бовкун О.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця постійного проживання дитини,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця постійного проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.02.2004 року між нею та відповідачем Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського району м. Києва було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.02.2015 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано.

Дитина постійно проживає з матір'ю та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1.

Відповідач підтримує стосунки з дитиною та безперешкодно спілкується з сином, однак між сторонами періодично виникають суперечки стосовно місця проживання дитини.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог не заперечив.

Суд, заслухавши осіб, які брали участь в судовому засіданні, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 29 ч.2 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Суд, дослідивши матеріали справи, наданні докази приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що між сторонами досягнуто згоди про місце проживання дитини з матір'ю і син ОСОБА_4 в даний час проживає з матір'ю, тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 141Сімейного Кодексу України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця постійного проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце постійного проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 365,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м.Києва через Дніпровський районний суд м.Києва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: