Провадження № 22-ц/779/1730/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.

секретаря Шемрай Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про дослідження висновку експерта, відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

14 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ним було замовлено виготовлення надмогильного пам'ятника матері у приватного підприємця ОСОБА_3

07 червня 2008 року він повністю оплатив відповідачу ОСОБА_3 вартість виготовлення та встановлення пам'ятника на могилі матері на міському кладовищі в розмірі 1608 грн.

Наступного дня, відвідуючи могилу матері, він виявив тріщини на пам'ятнику, які псували його естетичний вид. Від побаченого він переніс психічну травму.

Після негативної відповіді ОСОБА_3 на його усні звернення, він звернувся в обласне управління у справах захисту прав споживачів. Однак, відповідач пред'явив їм висновок судового експерта ОСОБА_4 від 17.07.2008 року про те, що надмогильний пам'ятник виконано якісно, на підставі якого управління у справах захисту прав споживачів надало йому відповідь, в якому повідомили про висновок експерта та про можливість його оскарження.

Просив стягнути з відповідачів на його користь 5 000 грн. матеріальних збитків та з відповідача ОСОБА_3 30 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про дослідження висновку експерта, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що в порушення ст. 189 ЦПК України суд першої інстанції не взяв до уваги його неодноразові клопотання про дослідження висновку товарознавчого дослідження №85 від 17.07.2008 року експерта ОСОБА_4, в якому зазначено, що надмогильний пам'ятник його матері виконаний якісно, однак такий висновок не відповідає дійсним обставинам справи.

Також апелянт вказує, що при вирішенні справи та ухваленні оскаржуваного рішення судом проігноровано вимоги ст.ст. 63, 64, 180 ЦПК України та не викликано в судове засідання свідків - працівників Івано-Франківського обласного управління у справах захисту прав споживачів.

Оскаржуване рішення, на думку апелянта, ухвалене судом першої інстанції поспішно та з порушенням ст. 13, ч. 7 ст. 14, ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, апелянт стверджує, що судом в порушення вимог ст. 21 ЦПК України не задоволено його клопотання про відвід судді Бабій О.М., оскільки згідно положень вказаної статті вона не мала права брати участі в розгляді даної справи повторно.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

У засідання апеляційного суду апелянт не з'явився, в апеляційній скарзі просив справу розглядати у його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на замовлення позивача ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_3, який є приватним підприємцем, виготовив та встановив в червні місяці 2008 року надгробний пам'ятник на могилі матері ОСОБА_2

Даний факт сторонами не заперечується.

Позивачем не надано суду доказів, що виготовлений пам'ятник був неякісним, мав недоліки, що завдало йому матеріальної та моральної шкоди. Натомість до позовної заяви ним долучено висновок товарознавчого дослідження №85, складений 17.07.2008 року судовим експертом ОСОБА_4, про те, що вказаний надмогильний пам'ятник виготовлений та встановлений приватним підприємцем ОСОБА_3 якісно, без порушень стандартів і Закону України «Про захист прав споживачів». При огляді встановлено лише два незначний дефекти, які не погіршують товарного та естетичного вигляду пам'ятника, оскільки розташовані позаду обеліска і легко усуваються шляхом шпаклювання та шліфування.

Вказаний висновок позивач вважає необ'єктивним, однак на спростування таких доводів належних доказів не надав.

Право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої споживачу, передбачено п. 5 ч. 1 ст. 4 та ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону від 19 травня 2011 р. №3390-VI), згідно з якою шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону.

Законом України від 19 травня 2011 р. №3390-VI «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» (далі - Закон №3390-VI) установлено порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, які є рухомим майном. Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, які є нерухомим майном, а також шкоди, завданої внаслідок недоліків робіт і послуг, регулюється нормами ЦК України (статті 1209 - 1211).

В силу ч. 1 ст. 1209 ЦК України виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товару, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них.

Поняття «шкода» і «дефектна продукція» визначені Законом №3390-VI.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 цього Закону шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов'язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням.

Положеннями ч. 1 ст. 6 вказаного Закону встановлено, що потерпілий повинен довести: наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом в продукції та шкодою.

Оскільки позивач не довів наявність таких умов для відшкодування шкоди, то суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову в позові.

При цьому, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів наявність всіх необхідних умов для відшкодування шкоди, визначених ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні правила відшкодування завданої особі шкоди, що не суперечить встановленим правовідносинам та обставинам справи.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з не доведеності позивачем наявності необхідних умов для відшкодування моральної шкоди, визначених ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою і вини заподіювача та положень ч. 2 ст. 23 ЦК України, яка надає приблизний перелік проявів моральної шкоди.

Крім загальних підстав застосування цієї статті до спірних правовідносин, такі врегульовані спеціальною нормою, якою є п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», за змістом якої відшкодуванню підлягає моральна шкода, завдана небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією.

Доказів того, що пам'ятник, виготовлений відповідачем ОСОБА_3, відноситься до такої продукції, позивачем не надано.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди немає.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів в підтвердження його позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим судом обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, є такими, що були предметом дослідження суду та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

Ясеновенко Л.В.