21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору іпотеки частково припиненим, визнання іпотеки такою, що втратила силу в частині,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі -
ПАТ «Універсал Банк») про визнання договору іпотеки частково припиненим, визнання іпотеки такою, що втратила силу в частині.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 20 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та її чоловіком ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кошти в сумі 400 000 швейцарських франків терміном на 30 років зі сплатою 12,95 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і позичальником 20 серпня 2008 року було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_6 передав в іпотеку банку належний йому незакінчений будівництвом житловий будинок площею
368,1 кв. м та присадибну земельну ділянку розміром 0,1500 га, розташовані в с. Нові Петрівці масив «Лазарів сад» Вишгородського району Київської області. Оскільки ОСОБА_4 перебувала в шлюбі із
ОСОБА_6 тому договір іпотеки було укладено за її нотаріально посвідченою письмовою згодою.
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 помер. Спадщину після його смерті прийняли: ОСОБА_4 як дружина та їх діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також повнолітня донька ОСОБА_9, які 30 травня 2014 року отримали свідоцтва про право на спадщину. Оскільки позивач не погодилася забезпечувати виконання зобов'язання новими боржниками (їх дітьми), а тому на підставі ч. 1 ст. 523 ЦК України просила визнати договір іпотеки частково припиненим, визнати іпотеку такою, що частково втратила силу.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від

16 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано договір іпотеки (нерухомого майна - житлового будинку) від 20 серпня 2008 року, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С.

20 серпня 2008 року за реєстровим № 4819, частково припиненим та іпотеку такою, що втратила свою силу в частині задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок частки ОСОБА_4, яка становить Ѕ частину в праві спільної власності на майно, яке є предметом іпотеки за вказаним договором.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року та залишити в силі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що співвласниками предмету іпотеки були ОСОБА_6 та

ОСОБА_4, які за взаємною згодою передали майно в іпотеку, а тому після смерті чоловіка (боржника за основним кредитним зобов'язанням) у позивачки виникло право погоджувати забезпечення виконання зобов'язання новим боржником, як це передбачено ч. 1 ст. 523 ЦК України.

При цьому суд виходив з того, що у разі смерті боржника за кредитним договором та за наявності його спадкоємців відбувається заміна боржника у зобов'язанні. Отже, спадкоємці померлого позичальника ОСОБА_6 які прийняли спадщину, стали боржниками перед кредитором в межах вартості одержаного у спадщину майна.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що в даному спорі, як боржник за кредитним договором (основне зобов'язання), так і іпотекодавець (забезпечувальне зобов'язання) - ОСОБА_6 був однією і тією ж особою, що унеможливлює застосування ч. 1 ст. 523 ЦК України до спірних правовідносин.

Встановлено, що 20 серпня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав на споживчі потреби кредит в розмірі 400 000 швейцарських франків терміном на 30 років зі сплатою 12,95 % річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 20 серпня 2008 року укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за яким позичальник передав в іпотеку належне йому за договором-купівлі продажу від 20 серпня 2008 року майно, а саме: незакінчений будівництвом житловий будинок площею 368,1 кв. м. та присадибну земельну ділянку розміром 0,1500 га, що розташовані за адресою: с. Нові Петрівці масив «Лазарів сад» Вишгородського району Київської області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_6, який був одночасно і боржником за кредитним договором (основне зобов'язання) і іпотекодавцем. Спадщину після його смерті за законом прийняли в рівних частинах позивачка як дружина померлого, їх неповнолітні діти ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також повнолітня донька ОСОБА_9, які 30 травня 2014 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом.

Крім того, встановлено, що при укладенні 20 серпня 2008 року договору іпотеки, ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачкою ОСОБА_4, яка як співвласник майна дала нотаріально посвідчену письмову згоду на передачу майна в іпотеку, що відповідає положенням ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Згідно розʼяснень викладених в п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»). Проте якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна.

Суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) встановив фактичні обставини справи, визначився із характером спірних правовідносин, та обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки відбулася заміна боржника у зобов'язанні, до спадкоємців перейшли права та обов'язки іпотекодавця (ч. 2 ст. 523 ЦК України, ч. 1

ст. 23 Закону України «Про іпотеку»), а відтак іпотека не припинилася.

Перевіривши доводи касаційної скарги, письмові заперечення, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Київської області від

23 липня 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору іпотеки частково припиненим, визнання іпотеки такою, що втратила силу в частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко