Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача :Куцина М. М.,

суддів: Павліченка С. В., Собослоя Г. Г.,

при секретарі: Маринець Д..В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Жуківської сільської ради Мукачівського району, ОСОБА_2, де третя особа: державний нотаріус Мукачівської районної державної нотаріальної контори, про скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Жуківської сільської ради Мукачівського району, де третя особа: державний нотаріус Мукачівської районної державної нотаріальної контори, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Жуківської сільської ради Мукачівського району, ОСОБА_2, де третя особа : державний нотаріус Мукачівської районної державної нотаріальної контори, про скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності на спадкове майно.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 на підставі рішення Жуківської сільської ради №12 Мукачівського району від 20 червня 2000 року "Про оформлення права власності та реєстрацію житлового будинку" належало право власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

За час життя ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на дане будинковолодіння не було видане та не вчинено державну реєстрацію зазначеного нерухомого майна.

ОСОБА_4 склав заповіт на свій житловий будинок, і визначив свою дружину - ОСОБА_6 як єдину спадкоємицю цього майна.

ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_4 помер, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1.

Дружна померлого, ОСОБА_6 , яка постійно проживала у даному будинку, відповідно до ст. 549 ЦК України (у редакції 1963 року) фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Однак, у встановленому законом порядку спадкові права не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_16 померла ОСОБА_6, після якої відкрилася спадщина за законом.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 являються її донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_10, які за змістом ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявили про відмову від неї.

Крім того, факт прийняття ОСОБА_3 спадщини, після смерті матері - ОСОБА_6 встановлений рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 лютого 2009 року, що відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України не потребує повторного доказування.

ІНФОРМАЦІЯ_17 помер її брат ОСОБА_10.

23 вересня 2014 року ОСОБА_3 з метою оформлення спадкових прав звернулася до нотаріальної контори, і їй було відмовлено у зв'язку з тим, що право власності на спірне домоволодіння, тобто житловий будинок АДРЕСА_1 згідно з рішенням виконавчого комітету Жуківської сільської ради №50 від 29 жовтня 2009 року, зареєстровано за ОСОБА_11 і видано їй свідоцтво про право власності серії САС № 056685 від 25 грудня 2009 року. ОСОБА_11 померла в 1999 році, та в подальшому оформлено свідоцтво про право на спадщину на ім'я ОСОБА_2 серії ВРО №644556 від 12 грудня 2011 року.

Передача у 2009 році у приватну власність ОСОБА_11 спірного будинку є перешкодою у реалізації ОСОБА_3 права спадкування за померлою матір'ю ОСОБА_6.

Позивач вважає, що постановлене сільською радою рішення №50 від 29 жовтня 2009 року за наявності вже існуючого рішення №12 від 20 червня 2000 року на одне і те саме нерухоме майно є незаконним, оскільки порушує права позивача як спадкоємця, і поставлено щодо особи, яка є померлою та такою, що втратила правоздатність в момент смерті, оскільки ОСОБА_11 особисто заяви про оформлення права власності не подавала.

За таких обставини, позивачка вважає, що рішення Жуківської сільської ради №50 від 29 жовтня 2009 року є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

ОСОБА_3 вважає, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить їй на праві власності з часу відкриття спадщини.

Посилаючись на зазначені у позовній заяві та у заяві від 20 жовтня 2014 року про збільшення позовних вимог обставини справи з підстав ст.21,31, 235,256 ЦПК України, позивачка збільшила позовні вимоги, та керуючись ст. ст.15,24-26,316-328, 346, 388, 392, 393, 1216-1218, 1220-1223, 1268 ЦК України, просила в суді першої інстанції :

- встановити факт належності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_15, та проживав за адресою : АДРЕСА_1, рішення Жуковської сільської ради №12 від 20 червня 2000 року „Про оформлення права власності та реєстрації житлового будинку" в частині оформлення права власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 та земельної ділянки, яка становить 0.40 га, видане на ім'я ОСОБА_4;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Жуківської сільської ради №50 від 29 жовтня 2009 року в частині оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_11;

- скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно сесії САС № 056685 від 25 грудня 2009 року на житловий будинок АДРЕСА_1;

- витребувати від ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3, спадкове майно, що залишилось після смерті її матері - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_16, а саме житловий будинок АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в порядоку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_16;

- вирішити питання про судові витрати, пов'язанні з розглядом справи.

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3, Жуківської сільської ради Мукачівського району, де третя особа: державний нотаріус Мукачівської районної державної нотаріальної контори, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання заповіту недійсним.

Зустрічний позов ОСОБА_2 мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_15 помер ОСОБА_4 він же, ОСОБА_4, 1940 року народження, який проживав у будинку АДРЕСА_2, особовий рахунок на який був відкритий у 1991 році, і в якому він значився головою господарства, разом зі свою дружиною ОСОБА_6 та сином ОСОБА_10, які за вказаною адресою були зареєстровані та проживади, що підтверджується листом сільського голови Лохівської сільської ради за №02-17/325 від 03.11.2014 року та наявністю особового рахунку № 534, за 1991-1995 роки за вищезгаданою адресою, до якої у вказаній період належало село Жуково.

Відповідно до довідки №282 від 03.11.2014 року та господарської книги №1 за 1996-2000 року житловий будинок АДРЕСА_2 - особовий рахунок будинковолодіння НОМЕР_1, побудований в 1970 році на одній земельній ділянці із батьками ОСОБА_14 та ОСОБА_11, яким належав будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 , 1940 року народження, не прийняв спадщину після смерті свої матері ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, та одна проживала в будинку АДРЕСА_1. Строк прийняття спадщини сплив 10 червня 2000 року.

ОСОБА_15 - сестра ОСОБА_4, прийняла спадщину за померлою матір'ю ОСОБА_11 за законом, оскільки подала заяву до нотаріальної контори, але не встигла її оформити належним чином, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_18. За померлою ОСОБА_15 спадщину прийняв її син - ОСОБА_2.

Не зважаючи на те, що спадщину за мамою ОСОБА_11 він належним чином не прийняв, ОСОБА_4. з метою заволодіння спадковим будинком батьків в цілому звернувся до Жуковської сільської ради з питанням про визнання за ним права власності та отримав рішення сільради за № 12 від 20 червня 2000 року, яким його було незаконно визнано власником будинку АДРЕСА_1, та склав на цей будинок заповіт на користь своєї дружини ОСОБА_6, без врахування інтересів своєї сестри ОСОБА_15.

Посилаючись на зазначені обставини, просив в суді першої інстанції:

- визнати незаконним та скасувати рішення № 12 виконкому Жуковської сільської ради від 20 червня 2000 року про оформлення права власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 за ОСОБА_4;

- визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_6, посвідчений 14 грудня 2000 року секретарем виконкому Жуковської сільської ради та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 12.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року первісний позов ОСОБА_3 - задоволено повністю.

Встановлено факт належності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_15 та проживав за адресою: АДРЕСА_1, рішення Жуківської сільської ради, Мукачівського району, Закарпатської області № 12 від 20 червня 2000 року "Про оформлення права власності на реєстрацію жилого будинку" в частині оформлення права власності на домоволодіння в АДРЕСА_1, та земельної ділянки, яка становить 0,40 га, видане на ім"я ОСОБА_4.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Жуківської сільської ради № 50 від 29 жовтня 2009 року в частині оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_11.

Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 056685 від 25 грудня 2009 року на житловий будинок АДРЕСА_1.

Витребувано від ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 спадкове майно, що залишилося після смерті її матері - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_16, а саме житловий будинок АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1,. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_16.

Стягнуто з відповідачів в користь ОСОБА_3 по 647,23 грн. судового збору.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Жуківської сільської ради, Мукачівського району, третьої особи: державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори, про визнання незаконним та скасування рішення Жуківської сільської ради, Мукачівського району, Закарпатської області № 12 від 20 червня 2000 року "Про оформлення права власності на реєстрацію жилого будинку" та визнання заповіту недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення у зв'язку з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального й процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про задоволення вимог зустрічного позову, а в задоволенні позовних вимог первісного позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не взято до уваги такий важливий факт, як те, що по справі мова йдеться про два домоволодіння в одному дворі, один будинок АДРЕСА_2, в якому проживав та був зареєстрований ОСОБА_4 з дружиною ОСОБА_6, побудований у 1970 році, та другий будинок АДРЕСА_1, побудований у 1954 році, в якому була зареєстрована та проживала одна до дня своєї смерті мати ОСОБА_4 та ОСОБА_15 - ОСОБА_11. Кожному з цих будинків було присвоєно окремі особові рахунки. Судом першої інстанції невірно визначено місце проживання ОСОБА_4, 1940 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_15, а відтак зроблено хибні висновки стосовно його права власності на спірний будинок, визначено спадкоємців та їх права, порушуючи при цьому його права на спадщину на будинок АДРЕСА_1, до якого позивачка за первісним позовом ОСОБА_3 не має ніякого відношення.

Апелянт ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_16 підтримали апеляційну скаргу.

Представник позивачки за первісним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_17 просив відхилити апеляційну скаргу як необгрунтовану і залишити без змін рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся сторін.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи первісний позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в справі документами та в судовому засіданні доведено факт належності ОСОБА_4, 1940 року народження, рішення Жуківської сільської ради № 12 від 20 червня 2000 року «Про оформлення права власності на реєстрацію жилого будинку» в частині оформлення права власності на домоволодіння в АДРЕСА_1, та земельної ділянки, яка становить 0,40 га, видане на ім'я ОСОБА_4, тобто він є власником та правомірно заповів дане домоволодіння своїй дружині ОСОБА_6, яка після його смерті прийняла спадщину відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, але правовстановлюючі документи на спадкове майно не оформила. Після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_16 відкрилася спадщина, в тому числі і на будинок АДРЕСА_1, яку фактично прийняли як такі, що постійно проживали із спадкодавцем її діти ОСОБА_3 та ОСОБА_10, 1967 року народження. ОСОБА_10 помер в 2006 році, отже єдиною спадкоємицею залишилася позивачка за перісним позовом ОСОБА_3. Оскільки, свідоцтво про право на спадщину на спірний спадковий будинок було безпідставно видано ОСОБА_2, чим порушено права законної спадкоємиці ОСОБА_3, її позовні вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витребування майна від добросовісного набувача, визнання права власності на спадкове майно слід задовольнити.

На думку суду першої інстанції, з тих же підстав слід відмовлити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що подружжям ОСОБА_14, 1911 року народження, та ОСОБА_11, 1914 року народження, було побудовано в 1954 році житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується особовим рахунком НОМЕР_2, копією погосподарської книги № 1 за 1996-2000 р.р. та довідкою № 283 від 03 листопада 2014 року (а.с. 156).

Право власності на житловий будинок було набуте в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва, тобто в період будівництва подружжям ОСОБА_4 у 1954 році будинку підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку та прийняття його в експлуатацію (Правовий висновок Верховного Суду України у справі про встановлення юридичних фактів і визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування 24 грудня 2013 року).

Після смерті ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_19 головою будинковолодіння АДРЕСА_1, стала його дружина ОСОБА_11, яка фактично прийняла спадщину за ним, та починаючи з 1989 року була зареєстрована й проживала одна в будинку АДРЕСА_1, що підтверджується Довідкою № 284 від 03 листопада 2014 року (а.с. 155).

ОСОБА_11, 1914 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_5, і після її смерті відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_1.

Згідно ст.549 ч.1 ЦК України (в ред. 1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; 2) якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України ( в ред. 1963р.) спадкоємцями за законом першої черги стали донька ОСОБА_11 - ОСОБА_15, 1942 року народження, та син - ОСОБА_10, 1940 року народження, які на момент смерті матері не були зареєстровані та не проживали у спірному будинку, що підтверджується довідкою № 02.17/324 від 3 листопада 2014 року про те, що вони були зареєстровані в спірному будинку включно по 1989 рік. (а.с. 136).

ОСОБА_15 своєчасно прийняла спадщину за померлою матір'ю ОСОБА_11, тобто звернулася у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору, але не оформила свої спадкові права (а.с. 100).

ОСОБА_10 із заявою про прийняття спадщини не звертався.

Після смерті ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_18 відкрилася спадщина на її майно, в тому числі і на будинок АДРЕСА_1, яку прийняв її єдиний спадкоємець - син ОСОБА_2, 1963 року народження (а .с. 118).

У зв'язку з тим, що право власності на спірний спадковий будинок покійною ОСОБА_11, 1914 року народження, належним чином оформлено не було, рішенням виконавчого комітету Жуківської сільської ради №50 від 29 жовтня 2009 року, зареєстровано за ОСОБА_11 і видано свідоцтво про право власності серії САС № 056685 від 25 грудня 2009 року, та в подальшому оформлено свідоцтво про право на спадщину на ім'я ОСОБА_2 серії ВРО №644556 від 12 грудня 2011 року. на будинок АДРЕСА_1.

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_3 вважає, що зазначеними вище документами на право власності порушено її право на спадщину на будинок АДРЕСА_1, що відкрилася після смерті її батьків ОСОБА_4, 1940 року народження, та ОСОБА_6, 1943 року народження.

Дані твердження спростовуються матеріалами справи та не знайшли свого підтвердження в судових засідання суду апеляційної інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом подружжям ОСОБА_4, 1940 року народження, та ОСОБА_6, 1943 року народження, в 1970 році було побудовано окреме будинковолодіння за АДРЕСА_2, що підтверджується особовим рахунком № 534, що був відкритий за вищевказаною адресою, записами в погосподарських книгах та довідкою № 02-17/325 від 3 листопада 2014 року (а.с. 149). Правовстановлюючі документи на будинковолодіння АДРЕСА_2 подружжям оформлено не було.

За адресою: АДРЕСА_2, були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4, 1940 року народження, його дружина ОСОБА_6, 1943 року народження, та їх син ОСОБА_10 , 1967 року народження (а.с. 149).

ОСОБА_4, 1940 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_15 і після його смерті відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_2, яку фактично прийняли його дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_10, як такі що були зареєстровані в даному будинку та проживали разом із спадкодавцем (а.с. 23), але належним чином цю спадщину не оформили .

Оскільки покійний ОСОБА_4 свої права на спадщину за померлою матір'ю ОСОБА_11 (1914 року народження) на будинок АДРЕСА_1, належним чином не заявив та не оформив, то його частка в будинку його померлих батьків, до складу спадщини, яку прийняли його дружина та син, не ввійшла, тобто ні його дружина ОСОБА_6, ні син ОСОБА_10, ні донька ОСОБА_19 не набулаи права спадкування на будинок № 1.

Після смерті матері ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_16 спадщину фактично прийняв її син ОСОБА_10, 1967 року народження, після смерті якого єдиною спадкоємицею будинку АДРЕСА_2, стала позивачка за первісним позовом ОСОБА_3.

Право власності на спадкове майно, а саме: домоволодіння АДРЕСА_2, що належало ОСОБА_4, за ОСОБА_3 встановлено також рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18 лютого 2009 року, що набрало законної сили (а.с. 20-21).

Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 15 ч.1 ЦК України, ст. З ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, встановлено, що ОСОБА_3 отримала в спадщину і за нею визнано право на спадкове майно, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_2, що належав її померлим батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Разом з тим, матеріали справи не містять, а позивачкою за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів того, що вона має право на спадкування житлового будинку АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_11, 1914 року народження, і право власності на яке у зв'язку із спадкуванням за законом набув та оформив належним чином відповідач ОСОБА_2, тобто не доведено, що відповідачем порушено цивільні права ОСОБА_3, отже у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення її позовних вимог та відмови в задоволенні вимог зустрічного позову, які є взаємопов'язаними з первісним позовом.

Дослідивши вищевикладене в сукупності з іншими доказами та на підставі встановлених обставин справи, колегія апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, та вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення № 12 виконкому Жуківської сільської ради від 20 червня 2000 року про оформлення права власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 за ОСОБА_10 та визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_6, посвідченого 14 грудня 2000 року секретарем виконкому Жуківської сільської ради та зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під № 12, то судова колегія вважає, що його слід задовольнити частково.

Оскільки судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належало домоволодіння АДРЕСА_2, і даний факт не потребує повторного доказування, а підстави вважати його набувшим право власності на будинок № 1, що належав його батькам, в порядку спадкування за законом, відсутні, рішення № 12 виконкому Жуківської сільської ради від 20 червня 2000 року про оформлення права власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 підлягає визнанню незаконним та скасуванню, як безпідставне і таке, що не відповідає дійсним обставинам. В решті вимог зустрічного позову слід відмовити, оскільки оскаржуваний ОСОБА_2 заповіт, яким визначено право спадкування на все майно, належне на день смерті ОСОБА_4, не стосується прав та інтересів позивача за зустрічним позовом.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 309 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

В даному випадку колегія суддів констатує про невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене та обставини справи, колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню як незаконне та необгрунтоване та необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову й часткове задоволення зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні первісного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Жуківської сільської ради за №12 від 20 червня 2000 року про оформлення права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_4.

У решті вимог зустрічного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді :