АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 628/1319/15-ц Головуючий суддя І інстанції Литвинов А.В.
Провадження № 22-ц/790/6154/15 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.

суддів: Бровченко І.О., Піддубного Р.М.

за участю секретаря Шабас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 освіти і науки України, Харківської обласної державної адміністрації в особі Департаменту науки та освіти про визнання незаконним наказів про звільнення з роботи та поновлення на роботі,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 освіти і науки України, Харківської обласної державної адміністрації в особі Департаменту науки і освіти про визнання незаконним наказів про звільнення з роботи та поновлення на роботі.

ОСОБА_1 працював на посаді директора Куп'янського професійного ліцею відповідно до контракту ОСОБА_2 освіти і науки, молоді та спорту України від 11.08.2011 р., наказу від 17.08.2011 р. №388-К ОСОБА_2 освіти і науки, молоді та спорту України, наказу від 17.08.2011 р. №308-К Головного управління освіти і науки Харківської обласної державної адміністрації та наказу від 22.08.2011 р. Куп'янського професійного ліцею. Відповідно до додаткової угоди б/н від 16.07.2014 р. до контракту з директором Куп'янського професійного ліцею від 11.08.2011 р. термін дії контракту продовжено строком на 3 роки, тобто до 22.08.2017 р.

Постановою судді Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 04.03.2015 р. позивач був визнаний винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 170 грн. Постанова набула законної сили.

10.04.2015 р. ОСОБА_1 стало відомо про його звільнення з посади із достроковим розірванням контракту на підставі ст. 7-1 КЗпП України та ст. 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Позивач вважає його звільнення протиправним, оскільки, на його думку. ч.2 ст. 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», ст.ст. 7-1, 36 КЗпП України передбачає звільнення особи лише за притягнення до відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом і не стосується випадків притягнення до відповідальності за недотримання передбачених ним Законом обов'язків.

Після уточнення позовних вимог позивач просив суд визнати протиправними та недійсними наказ ОСОБА_2 освіти і науки України № 119-к від 10.04.2015 р. та наказ Департаменту освіти і науки Харківської обласної державної адміністрації №121-к від 10.04.2015 р., поновити його на роботі на посаді директора Куп'янського професійною ліцею з дати незаконного звільнення, визнати таким, що не переривався контракт ОСОБА_2 освіти і науки, молоді та спорту України від 11.08.2011 р. в редакції додаткової угоди б/н від 16.07.2014 р.

Рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Посилається на ті самі доводи, якими обґрунтовував свої позовні вимоги.

Відповідачі своїх представників у судове засідання не направили. Про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. ОСОБА_2 освіти і науки України надало письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просило апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Колегія суддів визнала за можливе слухання справи у відсутність належним чином повідомлених відповідачів на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, його представника, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював директором Куп'янського професійного ліцею відповідно до контракту ОСОБА_2 освіти і науки, молоді та спорту України від 11.08.2011 р. Додатковою угодою б/н від 16.07.2014 р. термін дії контракту було продовжено строком на 3 роки, тобто до 22.08.2017 р.

Постановою судді Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14.03.2015 р. позивач був визнаний винним у вчиненні адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАГІ із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 170 грн. Постанова набула законної сили.

Відповідно до наказу ОСОБА_2 освіти і науки України №119-к від 10.04.2015 р. ОСОБА_1 був звільнений з посади директора Куп'янського професійного ліцею на підставі п. 7-1 частини першої статті 36 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про професійно-технічну освіту», згідно з абзацом другим частини другої статті 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Відмовляючи у задоволенні позову про поновлення на роботі суд першої інстанції виходив з того, що постановою судді Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14.03.2015 р. позивача визнано винним у вчиненні корупційного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.172-7 КУАП з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може з огляду на таке.

Відповідно до абзацу 2 ч.2 ст.22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" інші особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, до яких віднесено і позивача по справі, підлягають звільненню з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, якщо інше не передбачено законом.

Після набрання чинності Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" 13.05.2013 року до статті 36 КЗпП України було внесено зміни та відповідно до п.7-1 ч.1 ст.36 Кодексу підставами припинення трудового договору є набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення позивач підлягає безумовному звільненню за п.7-1 ч.1 ст.36 КЗпП у триденний строк з дня отримання роботодавцем копії судового рішення, яке набрало законної сили.

З аналізу норм абз.2 ч.2 ст.22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" та п.7-1 ч.1 ст.36 КЗпП колегія суддів приходить до висновку, що особи підлягають звільненню у триденний строк з дня отримання органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, відносно осіб, яких притягнуто не за будь-які корупційні правопорушення, а саме за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, виключний перелік яких міститься у ст.6-13, 15-17 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Так, згідно п.2 рішення Конституційного Суду України від 13.03.2012 року по справі №6-рп/2012, до заходів, спрямованих на запобігання і протидію корупції, які передбачені у Законі, належать обмеження щодо використання такими особами службового становища, стосовно сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, одержання дарунків (пожертв), роботи близьких осіб, а також обмеження щодо осіб, які звільнилися з посад або припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, місцевого самоврядування, проведення спеціальної перевірки щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, запровадження фінансового контролю, встановлення загальних вимог до поведінки зазначених осіб, проведення антикорупційної експертизи проектів нормативно-правових актів, вимоги щодо прозорості інформації, яка надається уповноваженими особами, заборона на одержання безоплатних послуг і майна органами державної влади та органами місцевого самоврядування (статті 6-13, 15-17 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції").

Зі змісту постанови судді Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14.03.2015 р. убачається, що позивача визнано винним у вчиненні корупційного адміністративного правопорушення за п.п. "а" п.2 ст.4, ч.1 ст.14 (урегулювання конфлікту інтересів) Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", а саме за неповідомлення безпосереднього керівника про наявність конфлікту інтересів при прийнятті рішень про преміювання дружини позивача ОСОБА_3 22.04.2014 року, та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.172-7 КУпАП (порушення вимог щодо повідомлення про конфлікт інтересів), у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. (а.с.6-7).

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що статтю 14 (урегулювання конфлікту інтересів) Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" до обмежень, передбачених цим Законом не віднесено.

Відповідно до ст.1 вказаного Закону конфлікт інтересів - це суперечність між особистими майновими, немайновими інтересами особи чи близьких їй осіб та її службовими повноваженнями, наявність якої може вплинути на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи невчинення дій під час виконання наданих їй службових повноважень.

Стаття 9 (обмеження щодо роботи близьких осіб) Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" передбачає обмеження щодо роботи близьких осіб, відповідно до ч.1 якої особи, зазначені у підпунктах "а", "в"-"ж" пункту 1 та підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 4 цього Закону, не можуть мати у безпосередньому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути безпосередньо підпорядкованими у зв'язку з виконанням повноважень близьким їм особам. При цьому частина 2 вказаної статті містить виключення в обмеженні щодо роботи близьких осіб та передбачає, що положення абзаців першого та другого цієї частини не поширюються в тому числі на осіб, які працюють в галузі освіти, науки, культури, охорони здоров'я, фізичної культури та спорту, соціального захисту, крім державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування.

Зважаючи на те, що позивач працює в галузі освіти, дія ч.1 ст.9 цього Закону, якою до заходів, спрямованих на запобігання і протидію корупції, віднесено обмеження щодо роботи близьких осіб, на позивача не поширюється, за вказаною статтею його не було притягнуто до адміністративної відповідальності, а тому і положення абз.2 ч.2 ст.22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" та п.7-1 ч.1 ст.36 КЗпП України на позивача не поширюються. Порушень інших обмежень, віднесених до заходів, спрямованих на запобігання і протидію корупції, відносно позивача не встановлено.

Відповідно до вимог ч.ч.1-2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, оскільки позивач не є суб'єктом, на якого поширюється дія абз.2 ч.2 ст.22 Закону та п.7-1 ч.1 ст.36 КЗпП України, звільнення позивача відбулось безпідставно, тому наказ ОСОБА_2 освіти і науки, молоді та спорту України №119-к від 10.04.2015 р. та наказ Департаменту освіти і науки Харківської обласної державної адміністрації №121-к від 10.04.2015 р. є незаконними, позивач підлягає поновленню на роботі на посаді директора Куп'янського професійною ліцею з дати незаконного звільнення, тобто з 10.04.2015 року.

Крім того, позивач просить визнати таким, що не переривався контракт ОСОБА_2 освіти і науки, молоді та спорту України від 11.08.2011 р. в редакції додаткової угоди б/н від 16.07.2014 р.

Такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки із поновленням позивача на роботі з дати звільнення, тобто без переривання строку дії контракту, окреме вирішення цього питання судовим рішенням є зайвим.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319, 367 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати наказ ОСОБА_2 освіти і науки України №119-к від 10.04.2015 р. та наказ Департаменту освіти і науки Харківської обласної державної адміністрації №121-к від 10.04.2015 р.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Куп'янського професійною ліцею з 10.04.2015 року.

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: