Справа № 727/9592/14-ц
Провадження № 2/727/63/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Чебан В.М.

при секретарі Григорєвій І.Д.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі до відповідача ОСОБА_2, посилаючись на те, що 14.09.2012 року сторони зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м.Чернівці, актовий запис №1391.

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає з позивачкою.

Позивачка зазначає, що їх спільне життя з відповідачем не склалося. Вони перестали розуміти один одного, втратили почуття кохання один до одного. Чоловік не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, не проявляв поваги до позивачки та їх дитини. Причинами розпаду їх сімї стала несумісність характерів та різні погляди на життя, що призводило до частих сварок, які негативно впливають на виховання дитини. Позивачка зазначає, що через постійні суперечки втратила до відповідача почуття любові і поваги, вважає, що подальше спільне життя з відповідачем стало неможливим. Також зазначає, що вже більше двох місяців шлюбні відносини з відповідачем вони припинили та проживають окремо, оскільки відповідач переїхав проживати до своїх батьків.

Позивачка вважає, що подальше проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем суперечитиме їх інтересам та інтересам малолітньої дитини, примирення вважає неможливим, оскільки наміру зберігати з відповідачем сімю у неї немає.

Крім того, позивачка посилається на те, що на підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки після розлучення малолітня дитина залишається проживати разом з позивачкою, відповідач повинен нести витрати по утриманню дитини. Також вказує, що на даний момент позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому просить також стягувати з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Крім цього, позивачка вказує, що відповідач є працездатною особою, має можливість і повинен утримувати свого сина. Як позивачці відомо, на даний час відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід і тому вона вважає, що аліменти повинні бути встановлені в твердій грошовій сумі, а саме 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною вісімнадцяти років та 600 грн. щомісячно на її користь до досягнення дитиною 3-х років. Позивачка зазначає в позові, що вказана сума аліментів зможе задовольнити потреби у харчуванні, речах першої необхідності, оскільки дитина росте та потребує постійних витрат.

Відповідно до статті 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

На підставі викладеного, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 1200 гривень щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 600 гривень щомісяця.

Позивачка в судовому засіданні вказала, що на даний час вона вже 2 роки 6 місяців ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач їм з сином матеріально не допомагає, продукти харчування не купує. Вказала, що витрачає близько 2000 гривень щомісячно на дитину, а тому просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу не визнав, вважав, що їх сімю ще можливо зберегти, в свою чергу вказав, що працює неофіційно, заробляє близько 3000 грн. щомісячно, а тому згідний та спроможний сплачувати аліменти у тому обсязі, який просить позивачка.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.09.2012 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції м.Чернівці, актовий запис №1391, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1- МИ № 082867 (а.с.6).

Від спільного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-МИ №172441 (а.с.7).

Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. З вересня 2014 року сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Шлюб між сторонами існує формально.

Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та малолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд враховує і той факт, що сторонам надавася двохмісячний строк на примирення, протягом якого сторони не примирились.

Спір про поділ спільного майна у сторін відсутній.

Що стосується стягнення аліментів, то такі позовні вимоги також підлягають до задоволення виходячи з наступного.

А саме, згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач ОСОБА_2, як батько малолітнього ОСОБА_3, зобовязаний утримувати малолітню дитину до досягнення ним повноліття.

Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 184 ч. 1 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Частина 4 вказаної статті СК України передбачає, що якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При цьому з довідок Управління праці та соціального захисту населення №6903 від 06.10.2014 року та №6901 від 06.10.2014 року (а.с.9-10) вбачається, що позивачка ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує відповідну матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, та має нерегулярний мінливий дохід, що в судовому засіданні визнав сам відповідач.

Отже, суд вважає, що аліменти в даному випадку слід стягувати з відповідача саме у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач не отримує регулярного доходу.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо.

При цьому судом встановлено, що у відповідача інших непрацездатних членів сімї чи дітей, яких він повинен утримувати за законом або судовим рішенням, немає.

Ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, ч.1 ст.79 СК України передбачено, що аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2, як батько малолітнього ОСОБА_3, зобовязаний сплачувати на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи з 10.11.2014 року до досягнення дитиною повноліття, а також ОСОБА_2 зобовязаний сплачувати на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на її утримання починаючи з 10.11.2014 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 трирічного віку в розмірі 600 гривень щомісячно. Зазначений розмір аліментів в судовому засіданні визнав сам відповідача, ствердивши, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1800 гривень щомісячно.

Крім цього, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 55, 76, 80, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 60, 81 ч.3 п.4, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 14 вересня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1391 - розірвати.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 (одну тисячу двісті) гривень щомісячно, починаючи з 10 листопада 2014 року до настання повноліття дитини.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, починаючи з 10 листопада 2014 року до досягнення малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь держави судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три ) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Допустити негайне виконання стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м.Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: