Справа № 583/1820/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.

при секретарі БАЙДАЛЕНКО О.О.

з участю осіб, які приймають участь у розгляді справи: позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, з технічною фіксацією розгляду справи комплексом «Камертон», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про усунення перешкод у володінні та користувані будинковолодінням

в с т а н о в и в:

20.05.2014 року позивачка звернулася в суд з позовом. Вимоги мотивувала тим, що вона і відповідачка є співвласниками жилого будинку з відповідною частиною господарських споруд по АДРЕСА_1, де ОСОБА_1 належить 31/100 частин, а ОСОБА_3 - 69/100. Реальний поділ будинку не проводився. Рішенням Охтирського міського суду Сумської області від 09.08.1979 року між попередніми власниками будинковолодіння визначений і установлений порядок користування земельною ділянкою за цією ж адресою. Прибудовою а2, воротами № 2 позивачка користується безперешкодно.

Посилаючись на наведене, позивачка просила усунути перешкоди у володінні та користуванні будинковолодінням по АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання відповідачки надати позивачці безперешкодний прохід на територію подвір'я через ворота (хвіртку) під умовним технічним позначенням № 1, та безперешкодного проходу, володіння та користування об'єктами нерухомості у вигляді житлового будинку під умовним позначенням АА1а-а4 зі складовими прибудовою а (кладова 1-1 у житловому будинку), тамбуром а1, погребом а3, погребом а4, господарчими спорудами і надвірними будівлями у вигляді літньої кухні-сараю Ббб1 зі складовими літньої кухні Б, сараю-прибудови б, прибудови б1, розташованих по АДРЕСА_1, належних позивачці та відповідачці на праві спільної часткової власності.

В судовому засіданні позивачка та її представник пояснили, що позивачка користується кімнатою в будинку під умовним позначенням 2-5, площею 6.8 кв.м., зовнішня стіна якої знаходиться на частині земельної ділянки, якою користується відповідачка, і до якої доступ можливий лише через ворота (хвіртку) під умовним технічним позначенням № 1 і які замикаються на ключ відповідачкою. Позивачка зазначала, що такими діями відповідачка порушує право користування позивачки кімнатою під умовним позначенням 2-5. Посилаючись на те, що у дворі домоволодіння відповідачка також установила хвіртку біля будинку А1-1ж, тобто біля кімнати 1-4 на лінії розмежування землекористування, позивачка просила усунути перешкоди у володінні та користування будинковолодінням по АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання відповідачки надати позивачці безперешкодний прохід, володіння та користування об'єктами нерухомості у вигляді житлового будинку під умовним позначенням АА1а-а4 зі складовими прибудовою а (кладова 1-1 у житловому будинку), тамбуром а1, погребом а3, погребом а4, господарчими спорудами і надвірними будівлями у вигляді літньої кухні-сараю Ббб1 зі складовими літньої кухні Б, сараю-прибудови б, прибудови б1, розташованих по АДРЕСА_1, належних позивачці та відповідачці на праві спільної часткової власності.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позовних вимог відмовити, пояснила, що жодним чином право користування позивачки на належні останній приміщення не порушувала, вона ніколи не відмовляла і не відмовляє у доступі позивачці до «глухої» стіни в кімнаті під умовним позначенням 2-5, але на ніч вона дійсно замикає ворота (хвіртку) під умовним технічним позначенням № 1.

Думку відповідачки підтримав її представник.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, їх доводи і заперечення та надані докази, оцінивши їх критично, встановив наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини:

Встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 97,4 кв.м, жилою площею 50,0 кв.м, позначений літерами А,А1,а-а4, з господарчими спорудами: літня кухня-сарай Б,б,б1, сарай-літня кухня В,в, гараж Г, огорожа № 1,2, колодязь ? частина №3 - на праві спільної часткової власності належить сторонам по справі:

- ОСОБА_3 належить 69/100 частини домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.10.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори БАГАЦЬКОЮ О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1531 (а.с. 13-14 т.1);

- ОСОБА_1 належить 31/100 частина домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 28.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 4454-4455 (а.с. 58-59 т.1).

Судом встановлено, що реального поділу будинку та господарських споруд не було, однак між сторонами склався порядок користування житловим будинком та господарськими спорудами, згідно якого:

- в користуванні ОСОБА_3 знаходиться в житловому будинку: кладовка 1-1 площею 6,3 кв.м, жила кімната 1-2 площею 17,0 кв.м., жила кімната 1-3 площею 6,8 кв.м., жила кімната 1-4 площею 12,9 кв.м, кухня 1-5 площею 10,3 кв.м, тамбур І площею 3,8 кв.м., коридор ІІ площею 5,6 кв.м. (за матеріалами інвентарної справи на домоволодіння по АДРЕСА_1, дані приміщення зазначені як квартира №1), господарчі споруди: літня кухня-сарай Б,б,б1, огорожа №1;

- в користуванні ОСОБА_1 знаходиться в житловому будинку: коридор 2-1 площею 3,9 кв.м, веранда 2-2 площею 8,3 кв.м, кухня 2-6 площею 7,7 кв.м, санвузол 2-3 площею 3,9 кв.м, жила кімната 2-4 площею 13,5 кв.м, жила кімната 2-5 площею 6,8 кв.м (за матеріалами інвентарної справи на домоволодіння по АДРЕСА_1, дані приміщення зазначені як квартира №2), господарчі споруди: сарай - літня кухня В,в, огорожа №2, колодязь ? частина №3, що підтверджується матеріалами інвентарної справи на домоволодіння по АДРЕСА_1 та копіями техпаспортів співвласників, згідно яких по експлікації внутрішніх площ у будинку житловий будинок поділено на дві квартири: квартиру № 1 та квартиру № 2 (а.с. 6-10, 13-15), цей факт також не заперечується сторонами по справі.

Графічні зображення в технічних паспортах позивачки і відповідачки щодо належності кожній з них житлових кімнат та господарських споруд на домоволодіння по АДРЕСА_1, майже співпадають та не містять категоричних висновків про те, які конкретно будівлі входять до часток кожної із сторін.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

В ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що рішенням Охтирського міського суду Сумської області від 09.08.1979 року (а.с. 11) між попередніми співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, яким в той час належав даний житловий будинок на праві власності в рівних долях, було визначено порядок користування земельною ділянкою при будинку АДРЕСА_1, наступним чином: позивачці ОСОБА_7 ліву сторону земельної ділянки (відносно вулиці), а відповідачці ОСОБА_8 - праву сторону з межею користування: від вулиці - по стіні житлового будинку, далі вправо по межі користування жилим будинком та верандою. Потім на відстані 1 м. 10 см. від веранди поворот вліво і межа користування проходить по прямій до кінця присадибної ділянки у точку яка знаходиться на відстані 4 м. від кута садиби, тобто так, як визначено експертизою по І-му варіанту, який схематично було визначено у додатку на висновку експертизи на генеральному плані земельної ділянки (а.інв.с. 92).

З вказаних вище документів вбачається, що межа користування земельною ділянкою проходить на відстані 1 м. 10 см. від стіни частини будинку, якою на даний час користується відповідачка ОСОБА_3, де розташовані вікна її кімнат.

В інвентарній справі на домоволодіння по АДРЕСА_1, мається рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради народних депутатів № 110 від 10.02.1983 року (а.інв.с. 111) після розгляду заяви громадян про зміну ідеальних часток, яка відбулася в результаті будівництва веранди до житлового будинку ОСОБА_7 по рішенню виконкому від 09.12.1982 року, яким були затверджені ідеальні частки по АДРЕСА_1: ОСОБА_7 - 69/100, ОСОБА_8 - 31/100.

Суд встановив, що громадянину ОСОБА_9, який став наступним співвласником 31/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 (на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 від 06.08.2004 року) було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 281205 від 28.03.2006 року на земельну ділянку площею 0,0190 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1, (а.с. 4-5). Загальна площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 становить 0,0612 га., що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 281205 від 28.03.2006 року.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 4113, відповідачка ОСОБА_1 купила у ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0190 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1, право власності на дану земельну ділянку за ОСОБА_1 зареєстровано в Поземельній книзі 05.03.2010 року за реєстровим № 614:150020018:004, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 281205 від 28.03.2006 року (а.с. 4-5).

Відповідачці ОСОБА_3 земельна ділянка по АДРЕСА_1 у власність не передавалась, що визнається останньою.

Судом також встановлено, і це не заперечується сторонами по справі, що кожна з них (як ОСОБА_3, так і ОСОБА_1) користується окремою відповідною частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1. По межі частин земельної ділянки, якими користуються кожна з сторін, розташований дерев'яний паркан.

В ч.1 ст. 88 ЗК України зазначено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Перевіряючи доводи позивачки про створені їй з боку відповідачки перешкоди у володінні та користуванні будинковолодінням по АДРЕСА_1, у проході на територію подвір'я через ворота (хвіртку) під умовним технічним позначенням № 1, суд виходив з того, що відповідні позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, та вимогам закону.

Висновок суду ґрунтується на приписах ст. 1 ЦПК України, яка передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В той же час, позивачкою не враховані вказані приписи закону і порушено питання про захист її прав від можливих порушень відповідачкою.

Судом взято до уваги, що право користування позивачки і відповідачки земельною ділянкою по АДРЕСА_1, закріплене рішенням Охтирського міського суду Сумської області від 09.08.1979 року (а.с. 11), як визначено експертизою по І-му варіанту, що схематично накреслено у додатку до висновку експертизи на генеральному плані земельної ділянки (а.інв.с. 92).

З вказаних вище документів вбачається, що належна позивачці зовнішня стіна кімнати під умовним позначенням 2-5, площею 6.8 кв.м, виходить на частину земельної ділянки, якою користується відповідачка.

Однак, за висновком суду, протягом розгляду справи позивачкою та її представником не надано доказів про порушення охоронюваних законом прав власності чи користування позивачки на належне їй майно у вигляді частини домоволодіння, в т.ч. не доведено самого факту проведення позивачкою ремонту чи обслуговування зовнішньої стіни кімнати під умовним позначенням 2-5, площею 6.8 кв.м, про звернення позивачки до відповідачки щодо необхідності здійснення будь-яких дій з обслуговування чи ремонту, про встановлення сервітуту щодо цієї земельної ділянки, тощо.

Суд вважає відсутніми підстави для задоволенні вимог про усунення перешкод у безперешкодному проході, володінні та користуванні об'єктами нерухомості у вигляді житлового будинку під умовним позначенням АА1а-а4 зі складовими прибудовою а (кладова 1-1 у житловому будинку), тамбуром а1, погребом а3, погребом а4, господарчими спорудами і надвірними будівлями у вигляді літньої кухні-сараю Ббб1 зі складовими літньої кухні Б, сараю-прибудови б, прибудови б1, розташованих по АДРЕСА_1, належних позивачці та відповідачці на праві спільної часткової власності.

Висновок суду ґрунтується на достовірно встановленому факті, що позивачка і відповідачка є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1, реального поділу якого не проведено, між сторонами склався порядок користування житловим будинком та господарськими спорудами.

Суд позбавлений визначених законом процесуальних можливостей вирішити, чи фактично входять визначені позивачкою в позовних вимогах об'єкти нерухомості до належної їй частки у спільному домоволодінні, оскільки графічні зображення в технічних паспортах позивачки і відповідачки щодо належності кожній з них житлових кімнат та господарських споруд в домоволодінні по АДРЕСА_1, майже співпадають та не містять категоричних висновків про те, які конкретно будівлі входять до часток кожної із сторін.

В судовому засіданні позивачка і її представник категорично заперечили необхідність проведення в даний час реального поділу житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1, в тому числі, протягом розгляду справи не надали суду висновків компетентних органів, які б належним чином підтвердили право позивачки на конкретні приміщення, будівлі та споруди по АДРЕСА_1 відповідно до розміру частки в цьому майні.

Допитана в судовому засіданні в якості спеціаліста представник КП «Охтирське МБТІ» ОСОБА_10 пояснила, що приміщення під умовним позначенням а(або 1-1) в житловому будинку по АДРЕСА_1, перебуває у спільній власності позивачки і відповідачки, однак ним користується відповідачка.

Такі пояснення ОСОБА_10 є суперечливими та не закріплюють будь-яких прав позивачки на користування приміщенням під умовним позначенням а(або 1-1) в зазначеному вище житловому будинку, а тому ці пояснення не можуть бути прийняті як належний доказ вимог позивачки.

Доказів, які б спростували висновки суду, сторонами не надано, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі за їх безпідставністю.

На підставі викладеного, ст.ст. 321, 356, 358, 391 ЦК України, ст. 88 ЗК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року, № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», керуючись ст.ст. 6, 10, 11, 59-61, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у володінні та користувані будинковолодінням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області О.О. КОВАЛЬОВА

Повний текст рішення суду виготовлений 06.03.2015 року.