У Х В А Л А

7 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Лященко Н.П.,
Сеніна Ю.Л.
Сімоненко В.М.

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення дії трудового контракту, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства «Державний резервний насіннєвий фонд України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення дії трудового контракту, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначав, що 1 жовтня 2013 року між ним та Міністерством аграрної політики та продовольства України було укладено контракт, відповідно до якого його призначено на посаду генерального директора ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України", з терміном дії вказаного контракту з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2016 року. Під час перебування позивача на лікарняному, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 144-п від 8 вересня 2014 року "Про звільнення ОСОБА_4" було припинено дію контракту за реєстраційним № 4712, від 1 жовтня 2013 року та звільнено його з посади генерального директора ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України" на підставах передбачених контрактом, згідно з пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Посилаючись на те, що звільнення проведено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки звільнення з роботи з ініціативи власника або уповноваженого органу в період тимчасової непрацездатності працівника не допускається. Крім того, позивач зазначав, що 4 вересня 2014 року його було зареєстровано кандидатом у народні депутати України, у звязку з чим його звільнення без врахування вказаних обставин є також незаконним. ОСОБА_4 просив визнати протиправним та скасувати наказ № 4712, від 1 жовтня 2013 року, Поновити позивача на посаді генерального директора ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України", стягнути з ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 8 вересня 2014 року по день поновлення на роботі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2010 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано незаконним наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України № 144-п від 8 вересня 2014 року "Про звільнення ОСОБА_4"; поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді генерального директора ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України" з 8 вересня 2014 року; стягнуто з ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України" на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 19 368 грн 75 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі на посаді генерального директора ДП "Державний резервний насіннєвий фонд України" та виплати ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 17 044 грн 50 коп.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвалених у справі судових рішень апеляційної та кацаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: пункту 8 статті 36 КЗпП України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2013 року, від 7 серпня 2013 року та від 24 вересня 2014 року.

ОСОБА_4 указує на те, що правові висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про застосування зазначених норм матеріального права не є однаковими з висновками, зробленими судом касаційної інстанції в наданих для прикладу судових рішеннях, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовим рішенням у подібних правовідносинах слід розуміти таке, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із того, що його було звільнено з дотриманням вимог чинного законодавства у відповідності до положень пункту 8 статті 36 КЗпП України внаслідок невиконання ним обов'язків, покладених на нього контрактом.

На відміну від висновків, які містяться у справі, яка переглядається, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2013 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, висновок суду про поновлення позивача на роботі на посаді начальника поїзду, звільненого за пунктом 8 статті 36 КЗпП України грунтується на тому, що порушення у вигляді перевезення надлишкової ручної поклажі, за яке його було звільнено, вчинено не ним, а провідником вагону.

В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 серпня 2013 року та від 24 вересня 2014 року висновки судів грунтуються на тому, що судами не встановлено порушень позивачами умов контракту, а тому їх було поновлено на посадах.

Отже, у справі, яка переглядається, та у справах, на рішення в яких посилається заявник в обґрунтування своєї заяви про перегляд судового рішення, наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції пункту 8 статті 36 КЗпП України.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення дії трудового контракту, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:Н.П. Лященко
Ю.Л. Сенін
В.М. Сімоненко