Справа № 487/5471/15-ц
Провадження № 2/487/2289/15
22.09.2015 м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.
при секретарі ІГНАТЬЄВІ А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Універсальна товарна біржа «Миколаївська нерухомість 2000», про визнання угоди дійсною, визнання права власності на земельну ділянку, -
Позивачка звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 04 квітня 2001 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу будинку №18/1 по вулиці Громадянській у місті Миколаєві. Даний договір було укладено Універсальною товарною біржею «Миколаївська нерухомість 2000» і зареєстровано в журналі реєстрації біржових операцій з нерухомості під №3-52 від 04.04.2001 року та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 24.04.2001 року за №787. Перед укладенням договору сторони домовились щодо всіх істотних умов та вчинили дії щодо передачі та прийняття у власність обєкту нерухомості. У звязку з тим, що договір купівлі-продажу не був оформлений нотаріально, а відповідач в даний момент відмовляється це зробити, позивачка просить визнати вказаний договір дійсним, а також визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,089 га, на якій розташовано придбаний будинок.
Представник позивачки підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.
Відповідач та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету, у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду предявленого позову були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідачі та треті особи не зявилися до суду без поважних причин. З урахуванням заяви позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи обєктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Судом встановлено, що 04 квітня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як членами біржі, було укладено договір купівлі-продажу будинку №18/1 по вулиці Громадянській у місті Миколаєві.
Даний договір було укладено Універсальною товарною біржею «Миколаївська нерухомість 2000» і зареєстровано в журналі реєстрації біржових операцій з нерухомості під №3-52 від 04.04.2001 року та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 24.04.2001 року за №787.
Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.
На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) розяснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Згідно розяснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення.
З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а в даний момент відповідач, не оспорюючи дійсність правочину, ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд з метою захисту інтересів добросовісних учасників цивільних правовідносин, та дотримання принципу правової визначеності, регламентованого Європейською конвенцією про захист прав і основоположних свобод, вважає можливим визнати дійсним договір, укладений між сторонами.
Згідно ст. 30 ЗК Української СРСР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.
Будинок №18/1 по вулиці Громадянській у місті Миколаєві розташованій на земельній ділянці площею 0,089 га, яка була передана у приватну власність рішенням Великокорениської селищної ради народних депутатів №14/9 від 13.04.1994 року для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, та на момент переходу права власності належала відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-2129, зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 04.11.1997 року за №787.
Таким чином, з переходом права власності на житловий будинок до позивачки перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій розташовано вказаний будинок, у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в даній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволених позовних вимог з відповідачка на користь позивачки підлягають стягненню понесені і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 487 гривні 20 копійок.
Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 59, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст. 30 ЗК УРСР, ст.ст. 47, 48, 224, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати дійсним договір від 04 квітня 2001 року купівлі-продажу будинку №18/1 (вісімнадцять дріб один) по вулиці Громадянській у місті Миколаєві, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Універсальною товарною біржею «Миколаївська нерухомість 2000» в журналі реєстрації біржових операцій з нерухомості під №3-52 від 04.04.2001 року та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 24.04.2001 року за №787.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 890 (вісімсот девяносто) квадратних метрів, розташовану за адресою: місто Миколаїв, вулиця Громадянська, будинок 18/1 (вісімнадцять дріб один).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження. Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.
СУДДЯ: А.О. ТЕМНІКОВА