Апеляційний суд Житомирської області
Справа №276/673/15-ц Головуючий у 1-й інст. Сульженко Л. П.
Категорія 49 Доповідач Зарицька Г. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просив розірвати шлюб з відповідачем, сина ОСОБА_3 для подальшого виховання залишити з ним. В обґрунтування позову зазначав, що 24.09.2011 р. виконкомом Сколобівської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_2 Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 Протягом останнього року його сімейне життя з відповідачкою не склалося, внаслідок чого виникають непорозуміння, свідком яких є малолітній син. Зазначає, що він та відповідач втратили почуття поваги та любові один до одного, подальше проживання та збереження шлюбу неможливе. Син ОСОБА_3 проживає разом з ним. Враховуючи зазначене, просив позов задовольнити.

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року позов задоволено.

Шлюб, укладений 24.09.2011 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Сколобівською сільською радою Володарсько-Волинського району Житомирської області, розірвано.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати разом з батьком ОСОБА_1

ОСОБА_2 після реєстрації розірвання шлюбу залишено прізвище ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, в решті рішення залишити без змін. Апелянт зазначає, що суд, визначивши місце проживання неповнолітньої дитини з батьком, вийшов за межі позовних вимог, рішення в цій частині не мотивував, чим грубо порушує її права, закріплені ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду. Крім того, в порушення вимог ст.19 СК України, суд вирішив спір без участі органу опіки та піклування.

В судовому засіданні апелянт та її представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримали.

Позивач та його представники ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважали їх необґрунтованими.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким нормам рішення суду в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини не відповідає.

Як видно з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, з 24 вересня 2011 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3, про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.8).

Сімейне життя позивача та відповідача не склалося, вони вважають, що зберегти сім'ю неможливо та погоджуються на розірвання шлюбу.

Рішення в частині вимог про розірвання шлюбу сторонами не оспорюється, а тому його законність і обґрунтованість у цій частині колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Задовольняючи вимоги позивача та визначаючи місце проживання неповнолітнього сина з батьком, суд першої інстанції, в порушення вимог ч.4 ст.215 ЦПК України, не навів мотивів, з яких вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги, не зазначив норми закону, на підставі яких вирішено спір.

Крім того, в порушення вимог ч.4 ст.19 СК України, суд розглянув справу без участі органу опіки та піклування.

На виконання вказаних вимог законодавства апеляційним судом залучено до участі у справі органи опіки та піклування за місцем проживання сторін у справі та витребувано відповідний висновок.

В судовому засіданні апеляційної інстанції сторони пояснили, що після реєстрації шлюбу вони проживали в будинку батьків позивача по АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 у цьому ж будинку у них народився син ОСОБА_3. Після досягнення дитиною двох років, відповідачка перервала відпустку по догляду за дитиною та приступила до виконання трудових обов'язків, у зв'язку з чим сторони разом з неповнолітнім сином переїхали на проживання в Київську область. Маючи змінний графік роботи, відповідачка не змогла належним чином здійснювати догляд за неповнолітнім сином, а тому сторони відвезли неповнолітнього ОСОБА_3 до батьків позивача в с. Сколобів Володарсько-Волинського району, де він проживає по даний час.

Із довідки Сколобівської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області від 25.05.2015 р. за №329 та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 02.09.2015 р., видно, що ОСОБА_1 постійно проживає разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3 в будинку своїх батьків по АДРЕСА_2 (а.с. 9, 53).

Відповідачка на даний час проживає в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, що належить їй, її батькам та сестрі на праві спільної сумісної власності, про що свідчить довідка комунального підприємствам „Фастівська житлово-експлуатаційна контора" від 14.08.2015 р. за №2271 та копія свідоцтва про право власності на житло (а.с.47-48).

Органами опіки та піклування надано матеріали перевірок, згідно з якими сторони у справі створили належні умови для повноцінного духовного та фізичного розвитку дитини (а.с.531, 66-70).

Орган опіки та піклування за місцем проживання неповнолітньої дитини (виконком Сколобівської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області) вважає доцільним проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 (а.с.52).

Враховуючи вищенаведені докази, вік дитини, її фактичне місце проживання та зважаючи на те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не просила визначити місце проживання малолітнього сина разом з нею, колегія суддів погоджується із висновком органу опіки та піклування та вважає за можливе залишити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на проживання з батьком ОСОБА_1

Доводи ОСОБА_2 в судовому засіданні про те, що на даний час вона перебуває в декретній відпустці, а тому зможе належним чином доглядати за сином, колегія суддів до уваги не бере, оскільки з пояснень позивача та його представників видно, що останній рік відповідачка життям сина не цікавиться, дуже рідко навідує його. Починаючи з 01.07.2015 року жодного разу не телефонувала, не навідувала сина, кошти на його утримання не надавала.

За таких обставин, коли судом першої інстанції не з'ясовано фактичні обставини справи, не застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню (ч.1 ст.160, ч.1 ст. 161, ч.4 ст.19 СК України), допущено порушення норм процесуального права (ст.215 ЦПК), що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду в частині визначення місця проживання дитини відповідно до п.п. 1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати з батьком ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: