Номер провадження: 22-ц/785/2130/15
Головуючий у першій інстанції Виноградова Н. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
31.03.2015 року м. Одеса
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:
головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Процик М.В, Сєвєрової Є.С.,
при секретарі судового засідання Решетник М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, -
В провадженні апеляційного суду Одеської області знаходилась апеляційна скарга ОСОБА_3 (а.с.55-61) на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності на житловий будинок, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання права власності за позивачкою на будинок за набувальною давністю (а.с.51-52).
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2015 року було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 та змінено мотиви відмови в задоволенні позову (а.с.149-153).

Разом з тим, під час перевірки доводів апеляційної скарги були встановлені наступні факти, реагування на які потребує захист законних прав та інтересів позивачки.

Позивачка ОСОБА_3 є користувачем житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку літ. "А", до складу якого входять: житлова кімната площею 13,5 кв.м., житлова кімната площею 15,2 кв.м., кухня площею 5,8 кв.м., веранда площею 9,4 кв.м., тамбур площею 1,8 кв.м., загальна площа будинку становить - 45,7 кв.м., житлова площа - 28,7 кв.м; сарай літ. "Б" площею 7,2 кв.м.; убиральні літ. "В" площею 0,7 кв.м.; огорожі та мостіння (а.с.20-23).

З 2002 року позивачка проживала разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1, даний факт встановлений рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.09.2006 року, а крім того, за ОСОБА_3 визнано право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням АДРЕСА_1 (а.с.15).

ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 21.06.2012 року (а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачки ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 4304 (а.с.16).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Одеси № 583 від 31.10.1983 року було вилучено у батька позивачки ОСОБА_4 самочинно побудоване домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

09.12.1983 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м.Одеси було видано ОСОБА_4 ордер НОМЕР_1 на зайняття будинку АДРЕСА_1, на підставі рішення виконкому Ленінської ради народних депутатів м. Одеси від 16.11.1983 року № 634 (а.с.11,12-14).

Позивачка звернулась до КП "Пересипський" з заявою про приватизацію житла, але їй було відмовлено, оскільки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не зазначено в рішенні виконкому № 634 від 16.11.1983 року (а.с.2-4). Згідно довідки КП "ДЕЗ "Пересипський" від 04.10.2012 року житловий будинок АДРЕСА_1 на їх балансі не знаходиться (а.с.17). Право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в КП "ОМБТІ та РОН" не зареєстровано, що підтверджується довідкою КП "ОМБТІ та РОН" № 4321801,0501 від 23.05.2005 року (а.с.19).

Таким чином склалась ситуація, коли позивачка є користувачем житлового будинку який за чинним на момент його створення батьком позивачки був самочинним, але на який виходячи з фактичних обставин справи було видано ордер, видана будинкова книга, дозволено приписка фізичних осіб, проте помилково не було прийнято на баланс.

Така оцінка спірних правовідносин колегії суддів співпадає з процесуальною позицією представника ОМР, який в запереченнях на позов, посилався на те, що з матеріалів справи не вбачається, щоб між ОСОБА_4 (батьком позивачки) та відповідною організацією, що видала ордер на зайняття спірного будинку, укладався договір найму. Після прийняття спірного домоволодіння на баланс місцевих рад, ОСОБА_4 для реалізації свого права власності необхідно було звернутися до органів приватизації. ОСОБА_3 не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що ОМР було надано заяву про відмову у здійсненні приватизації житла (а.с.30-33).

Між тим ст. 3 Конституції України закріплює, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Україна як правова та соціальна держава, в якій діє принцип верховенства права повинна створити належні умови для реалізації права громадянки України ОСОБА_3 для реалізації її прав на приватизацію жилого приміщення, яке вона займає на законних підставах, а помилки виконавчих органів, що були допущені за радянських часів повинні бути усунути компетентними органами Українскої держави з метою усунення правової невизначеності та створення належних умов для реалізації прав позивача ОСОБА_3, яка є інвалідом та потребує додаткового соціального захисту з боку держави.

При цьому колегія суддів звертає увагу всіх компетентних державних органів на необхідність врахування Європейської Конвенції з прав людини та практики Європейського суду, які є джерелом права (ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 р.) та пропонує при вирішенні звернень громадянки України ОСОБА_3 керуватись принципами та правовою позицією яка була викладена Європейським судом в рішенні у справі "Компанія "Елія" проти Італії" (2001) в частині необхідності усунити правову невизначеність щодо будинку, яким володіє ОСОБА_3 Рішення Євросуду у справі ""Компанія "Елія" проти Італії" (2001) // Практика Європейського суду з прав людини: Рішення. Коментарі. - К.: Український центр правничих студій, 2001. - № 4. - С. 31 - 32.

Згідно зі ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 211 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Про виявлені порушення прав людини та громадянина - користувача житлового будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_3 довести до відома Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради для прийняття дієвих заходів щодо усунення причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, в тому числі створення умов для забезпечення реалізації права на приватизації ОСОБА_3 щодо житлового будинку АДРЕСА_1.

Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повідомити апеляційний суд Одеської області.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

Є.С. Сєвєрова

М.В. Процик