У Х В А Л А

21 жовтня 2015 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого судді Рудики Л.Д.

при секретарі Прокопчук Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про поновлення строку для предявлення виконавчого документу до виконання по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Рівненського міського суду від 05 липня 2013 року позов задоволено.В рахунок погашення 1 022 747,14 грн. 14 коп. заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №229Д звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 і є предметом іпотечного договору від 31.08.2007 року №229Д-1, а саме на трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу, що відповідатиме ринковій, додатково визначеній незалежним експертом оцінювачем. Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 3219 грн. судового збору, який сплачений позивачем при зверненні до суду та 96 грн. витрат повязаних із розглядом справи.

Рішення суду набрало законної сили 26 серпня 2013 року. З метою отримання виконавчих листів по вказаній справі заявником 05 липня 2013 року подано до Рівненського міського суду Рівненської області відповідну заяву № 02/05-838 від 05 липня 2013 року. Після неодноразових звернень до канцелярії суду, лише 10 липня 2015 року було отримано виконавчі листи, тобто після визначеного законом строку для предявлення їх до виконання.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 вимоги заяви підтримав, просив визнати поважною причиною пропуску строку, який надається для предявлення виконавчих документів до виконання та поновити пропущений строк для предявлення виконавчих листів до виконання.

Представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги заяви не визнав, з підстав викладених в запереченнях на заяву про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчих документів до виконання просив відмовити в задоволенні заяви. Додатково зазначив, що представником заявника не надано ніяких доказів про наявність поважних причин пропуску строку предявлення виконавчих листів до виконання.

Суд, заслухавши представника заявника ОСОБА_3 та представника боржника ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи вважає, що заява підлягає до задоволення, оскільки причина пропуску строку предявлення виконавчих документів до виконання є поважною.

У відповідності з нормами Конституції України та ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень покладено законом на Державну виконавчу службу України, а порядок виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Також ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Звертаючись до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання заявник вказує на поважність пропуску строку з огляду на те, що виконавчі листи були отримані лише 10 липня 2015 року, а заява про отримання виконавчих листів подана 05 липня 2013 року.

Вказані доводи заявника підтверджуються матеріалами справи, а тому, з урахуванням цих обставин та враховуючи факт невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, що є неприпустимим, суд вважає, що пропуск заявником строку пред'явлення виконавчих документів до виконання з поважних причин та, як наслідок, наявність законних підстав для його поновлення.

Водночас, також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 п. 36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції» від 29.07.1998, п. 37).

Таким чином заява про поновлення строку для предявлення виконавчих документів до виконання підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 371 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про поновлення строку для предявлення виконавчого документу до виконання по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

Поновити ПАТ «Укрсоцбанк» строк предявлення виконавчого листа виданого на виконання рішення Рівненського міського суду від 05 липня 2013 року у цивільній справі № 1715/22226/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги до апеляційного суду Рівненської області.

Суддя -