Номер провадження 2/754/1181/15
РІШЕННЯ

Іменем України

22 жовтня 2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Шевчука О.П.

при секретарі - Бойко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05.06.2007 року він надав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 100 000 грн., що підтверджується розпискою.

Відповідно угоди між сторонами строк покинення позики визначається першою вимогою позичальника.

Гроші надані на умовах сплати 10 % на місяць від суми боргу.

29.09.2015 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення боргу, на що останній не відреагував.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить суд позов задовольнити, стягнувши з відповідача борг за договором позики в розмірі 100 000 грн.

Після відкриття провадження у справі за клопотанням позивача до участі у справі притягнуто як співвідповідача ОСОБА_3 - колишню дружину відповідача ОСОБА_4 та позивачем уточнено вимоги позову - заявлено про стягнення з ОСОБА_2 боргу в розмірі 50 000 грн. та з ОСОБА_3 - заборгованості в розмірі 50 000 грн. (а.с. 46 - 48).

Зазначені вимоги обґрунтовані тим, що кошти, отримані в позику є спільним сумісним майном колишнього подружжя, а тому вони повинні повернути кошти в рівних долях.

Представник позивача в судовому засіданні позов з урахуванням його уточнення підтримав з наведених у заяві підстав.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засідання позов визнали, проти його задоволення не заперечували.

Представник відповідача ОСОБА_3 в с удовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що позивачем не надано суду доказів витрат отриманих у позику коштів на придбання квартири подружжям, боргові відносини виникли виключно між братами ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2 та його представника, представника відповідача ОСОБА_3 суд встановив наступне.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2015 року встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.09.1992 року, рішенням суду від 31.07.2014 року шлюб між ними розірвано (а.с. 79).

За час перебування у шлюбі - 05.06.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно якого останній отримав в позику 100 000 грн. на умовах сплати 10 % на місяць та повернення за першою вимогою (а.с. 6).

Статтею 1046 ЦК України встановлено що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

При цьому відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

29.09.2014 року позивачем направлено відповідачу ОСОБА_2 лист - вимогу про повернення грошових коштів за договором позики (а.с. 7).

Зазначена вимога отримана відповідачем 03.10.2014 року та залишена без задоволення (а.с. 8).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.03.2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 - також на 1/8 частину зазначеної квартири (а.с. 78 - 84).

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 61 СК встановлено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що майно, набуте ОСОБА_2 за договором позики є спільним сумісним майном колишнього подружжя.

Відповідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду копії квитанцій про внесення ним коштів за договором інвестування квартири, придбаної відповідачами у справі за час перебування у шлюбі (а.с. 74 - 77) та визнав ту обставину, що отримані в позику кошти пішли на придбання квартири.

При цьому представник відповідача ОСОБА_3 зазначені доводи позивача та відповідача ОСОБА_2 належними доказами не спростував.

Приймаючи до уваги викладене, а також ту обставину, що рішенням суду майно між колишнім подружжям поділено в рівних долях - по 1/8 частині кожному, суд приходить до висновку про те, що борг за договором позики підлягає поверненню відповідачами в рівних долях.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 50 000 грн., судові витрати в розмірі 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 50 000 грн., судові витрати в розмірі 500 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя