АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1640/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 44 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівПодороги В. М. , Качана О. В.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_8, про виселення без надання іншого житлового приміщення

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернулася до суду із вказаним позовом, яким просила виселити ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, посилаючись на те, що вона є наймачем цієї квартири відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 518 від 28.08.1996. Разом з позивачкою у квартирі проживають члени сім'ї - її донька ОСОБА_8 та син ОСОБА_6, що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих осіб №10269 від 26.11.2014.

Починаючи з 1995 року відповідач постійно вчиняє з позивачкою та її донькою сварки. При цьому протягом останніх 2 років спільне проживання з відповідачем в одній квартирі стало неможливим. Так, відповідач став погрожувати розправою, ображає та принижує позивачку та її доньку, не дозволяє користуватися речами у квартирі, доньку позивачки виганяє з квартири. Позивачка неодноразово викликала міліцію аби захистити себе і доньку від нападів відповідача. Позивачка є інвалідом 3 групи, пенсіонеркою, кожен такий випадок негативно впливає на її та її доньки фізичний та психологічний стан, вона була змушена зняти квартиру для окремого проживання. В утриманні квартири, її ремонті та оплаті комунальних послуг відповідач участі не приймає, всі витрати несе позивачка зі своєї невеликої пенсії, що завдає їй значних матеріальних збитків. Відповідач є повнолітнім, дієздатним, працездатним, однак ніде не працює, хоча може сам себе забезпечувати, аби проживати окремо. Позивачка вважає, що відповідач систематично порушує правила співжиття, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Указане стало фактичною підставою для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.04.2015 позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апелянт указує на те, що провокатором конфліктів у сім'ї є позивачка; він дбає про їх спільне житло, ремонтує квартиру; наразі його виселено та він проживає то у підвалі до у знайомих, оскільки не має іншого житла; позовні вимоги є безпідставними. Указаних обставин суд першої інстанції не врахував. Попри те, що рішення ухвалено за відсутності відповідача - воно не є заочним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач систематично порушує правила співжиття і заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, що в силу ст. 116 ЖК України є підставою для виселення з житла на вимогу наймодавця винної особи без надання іншого жилого приміщення.

Однак повністю погодитися з висновками суду першої інстанції не можна виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що позивачка ОСОБА_7 є наймачем квартири АДРЕСА_1 згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради №518 від 28.08.1996. Разом з ОСОБА_7 у цій квартирі проживають члени сім'ї - її донька ОСОБА_8 та син ОСОБА_6, що підтверджується довідкою №10269 від 26.11.2014.

Далі, як визначено ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, член його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу. вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Крім того, як роз'яснив Пленум ВСУ у п. 17 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу. До таких підстав відноситься і систематичне порушення правил суспільного співжиття, чим створюють неможливі умови для проживання інших в одній квартирі чи одному домі.

Відповідач ОСОБА_6 був притягнутий до адміністративної відповідальності згідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.07.2014, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 51,00 грн. Також постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.12.2014 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 85,00 грн.

Вчинення відповідачем ОСОБА_6 вищевказаних правопорушень і стало підставою для звернення позивачки ОСОБА_7 18.12.2014 року до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на момент звернення ОСОБА_7 до суду з позовом до її сина, відповідача по справі, взагалі не застосовувалися заходи попередження або громадського впливу.

Висновки ДІМ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області ст. лейтенантом міліції Вельган В.В. про проведення з відповідачем профілактичних бесід та винесення йому офіційних застережень про недопустимість вчинення протиправних дій були складені вже 15.02.2015 та 26.03.2015 року.

Офіційне застереження про недопустимість учинення протиправних дій від відносно його матері ОСОБА_7 ОСОБА_6 отримав вже 10.04.2015 року.

Крім того, в матеріалах справі наявна характеристика від 04.07.2013 року, надана ДІМ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області ст. лейтенантом міліції Вельган В.В., з якої, зокрема, вбачається, що відповідач спиртними напоями не зловживає, громадського порядку не порушує, спокою громадян не заважає.

З висновків проведених перевірок за зверненням ОСОБА_7 до правоохоронних органів з приводу її сварок з сином ОСОБА_6 від 28.11.2013 року, 29.04.2014 року, 08.05.2014 року, 21.05.2014 року вбачається, що між сторонами виникають короткострокові словесні конфлікти з приводу розподілу квартири, для владнання яких їм рекомендовано звернутися до суду в цивільно - правовому порядку.

Частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Це ж положення закріплено і в ст. 9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Вищезазначені докази свідчать про передчасність висновку суду про наявність передбачених ст.116 ЖК України підстав для виселення відповідача ОСОБА_6, проте належної правової оцінки суд цим доказам всупереч вимогам ст. 212 ЦПК України не дав.

Відповідно до положень ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позивачкою ОСОБА_7 не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд мав би прийти до беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_6 систематично порушує правила співжиття, та до нього вживалися заходи попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, внаслідок чого він повинен бути виселений з вищевказаного житла.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2015 року слід скасувати у зв'язку з невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права щодо законності та обґрунтованості рішення суду, що передбачено ст. 213 ЦПК України, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю вимог

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу - задоволити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_8, про виселення без надання іншого житлового приміщення, - скасувати.

В позові ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_8, про виселення без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :