Справа № 165/448/15-ц Провадження № 22-ц/773/1449/15 Головуючий у 1 інстанції: Свередюк А.В.
Категорія: 30 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів: Завидовської-Марчук О.Г., Свистун О.В.,

при секретарі Перебойчуку Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків за апеляційною скаргою позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» на заочне рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

24 лютого 2015 року ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків. Позивач мотивував позовні вимоги тим, що відповідач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду водія з 26 листопада 2013 року. Згідно наказу від 29 травня 2014 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Перебуваючи у службових відрядженнях за кордоном відповідач здійснив перевитрату пального, чим завдав позивачеві збитків на суму 6714,13 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» заборгованість в розмірі 6714,13 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 31 липня 2015 року в задоволенні позову ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 про стягнення збитків відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31 липня 2015 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів наявності підстав для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності, а за епізодами по шляхових листах від 10 січня 2014 року та 16 лютого 2014 року відмовив у зв'язку з пропуском позивачем строків звернення до суду.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам процесуального закону не відповідає.

Судом встановлено, що згідно наказу № 145-кф від 26 листопада 2013 року відповідач ОСОБА_1 тимчасово прийнятий на роботу з 26 листопада 2013 року по 25 грудня 2013 року на Львівську філію ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» в колону автомобільну № 1 водієм автотранспортних засобів для перевезення вантажів у міжміському, міжобласному та міжнародному сполученні на вантажні автомобілі всіх марок, з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю з оплатою праці згідно відпрацьованого часу (а.с. 7).

Наказом № 163-кф від 26 грудня 2013 року ОСОБА_1 продовжено трудовий договір на невизначений термін (а.с. 92).

Згідно наказу № 64-кф від 29 травня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з автомобільної колони № 1 Львівської філії ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» з 29 травня 2014 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 8).

Наказом № 45 від 11 серпня 2010 року Львівською філією ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» затверджено базову лінійну норму витрат палива (а.с. 22-26).

Наказом № 19 від 14 лютого 2011 року ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» встановлено правила заправки дизельним пальним при виконанні транспортних завдань (а.с. 27-30).

Згідно подорожнього листа № 348704 від 10 січня 2014 року відповідач перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна-Німеччина-Україна здійснив перевитрату палива об'ємом 191 літр (а.с. 9, 10).

Згідно подорожного листа № 348775 від 16 лютого 2014 року відповідач перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна-Італія-Україна здійснив перевитрату палива об'ємом 64 літри (а.с. 12, 13).

Згідно подорожнього листа № 348941 від 10 березня 2014 року відповідач перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна-Франція-Україна здійснив перевитрату палива об'ємом 170 літрів (а.с. 15, 16).

Згідно подорожнього листа № 374575 від 12 квітня 2014 року відповідач перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна-Молдова-Україна здійснив перевитрату палива об'ємом 27 літрів (а.с. 18, 19).

Згідно подорожнього листа № 420555 від 9 травня 2014 року відповідач перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна-Італія-Україна здійснив перевитрату палива об'ємом 38 літрів (а.с. 20, 21).

У зв'язку з такими обставинами позивач вважає, що відповідач заподіяв збитки підприємству на суму 6714,13 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ч. 1 ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до роз'яснень, даних у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування у процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС № 447/24 від 28 грудня 1977 року.

Посада водія, як і виконувана ним робота, до зазначеного переліку не відноситься.

Позивач не надав доказів укладення із відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність, а посилання в наказі про прийняття на роботу з умовою повної індивідуальної матеріальної відповідальності не свідчить про фактичне виконання такої домовленості між роботодавцем і працівником шляхом укладення відповідного договору.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що на відповідача не може бути покладена повна матеріальна відповідальність за перевитрату пального при виконанні службових завдань.

Отже, вимоги позивача є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Відмовляючи в задоволенні позову за епізодами по шляхових листах від 10 січня 2014 року та 16 лютого 2014 року суд першої інстанції виходив із пропуску позивачем строків звернення до суду, проте суд повинен відмовити в позові за спливом позовної давності лише за умови, коли позов по суті є підставним, проте позивач пропустив строк звернення до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 215 ЦПК України у вступній частині рішення суду зазначаються: час та місце його ухвалення, найменування суду, що ухвалив рішення, прізвище та ініціали судді (суддів - при колегіальному розгляді), прізвище та ініціали секретаря судового засідання, імена (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі, предмет позовних вимог.

В порушення вимог процесуального закону суддя вирішив вказаний спір одноособово, не діючи від імені суду (а.с. 67), тому виходячи із вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення від 31 липня 2015 року не може бути залишене в силі.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 215, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» задовольнити частково.

Заочне рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31 липня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді