АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Притула Н.Г.
Справа №757/2444/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом у якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в розмірі 1/4 частки зі всіх видів його доходів і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% неоподаткованого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову, стягнути з відповідача на утримання ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частки зі всіх видів його доходів і до досягнення дитиною трьох років та на підставі статті 367 ЦК України допустити негайне виконання рішення суду.

В мотивування вимог посилалася на те, що відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання позивача та спільної дитини, тому вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом.

У квітні 2015 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив встановити розмір аліментів на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі, стягнути з ОСОБА_3 на утримання дитини 3000 грн. щомісячно з 01 січня 2015 року, стягнути з ОСОБА_1 на утримання дитини три тисячі гривень щомісячно з 01 січня 2015 року та допустити негайне виконання судового рішення, згідно ст. 367 ЦПК України, у межах суми платежу аліментів на утримання дитини за один місяць.

Свої вимоги мотивував тим, що оскільки дитина не проживає ні з одним із батьків, а з третьою особою ОСОБА_4, сторони у справі повинні сплачувати їй аліменти на утримання дитини.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року позовні вимога ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на дружину залишено без розгляду.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 січня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах платежу на один місяць.

В задоволенні зустрічного позову позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного у повному обсязі.

Вказав, що після фактичного розриву сімейних стосунків ОСОБА_1 залишився проживати за адресою: АДРЕСА_2, а ОСОБА_3 переїхала до іншого чоловіка ОСОБА_6, з яким і проживає на сьогоднішній день за адресою: АДРЕСА_3. Дитина сторін у справі - ОСОБА_7 після фактичного розірвання сімейних стосунків не проживає ні з ким із батьків, а проживає разом із бабусею ОСОБА_4 у іншому місті, а саме, за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, ОСОБА_1 продовжує утримувати свою дитину, зокрема, постійно надає ОСОБА_4, з якою проживає дитина, грошові кошти, дитячий одяг, продукти харчування, засоби особистої гігієни (памперси). Батько особисто приймає участь у вихованні дитини, організовує дитяче дозвілля та розваги. Документи, що підтверджують дані обставини додані (розписки ОСОБА_4 про отримання від відповідача на утримання дитини 100 доларів США від 27 січня 2015 року, 100 доларів США від 15 лютого 2015 року, 3000 грн. від 08 березня 2015 року, 3000 грн. від 28 березня 2015року, квитанція від 24 січня 2015 року.

Зазначив, що оскільки ОСОБА_3 постійного заробітку не має, а має мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, вважає за необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Представники відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду у справі залишити без змін.

Третя особа: ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи первісний позов, суд виходив з обов'язку батьків утримувати дитину.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 14 грудня 2012 року, від якого мають сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З грудня 2014 року подружжя проживають окремо. Дитина проживає разом з матір'ю ОСОБА_3, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, відповідач ОСОБА_1 працює менеджером у ТОВ «АНКОР ПЕРСОНАЛ» та отримує регулярний дохід.

З матеріалів справи убачається, що між сторонами існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 191 СК України, визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно зі статтями 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліменти інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів і на одну дитину не і може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини.

Аналіз ст.183 СК України передбачає, що розмір частки від заробітку, що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України.

Колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, оскільки визначений розмір аліментів є об'єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов'язку обох батьків її утримувати.

Ухвалюючи рішення суд виходив із того, що відповідач працює та має можливість сплачувати аліменти на дитину.

Варто зауважити, що відповідач в добровільному порядку хоч і надавав грошові кошти на утримання дитини в загальній сумі 20000 грн., що також не заперечується представником ОСОБА_3, проте позивач має право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів для встановлення їх розміру за рішенням суду.

Виходячи із загальних засад щодо сплати аліментів на утримання дитини суд дійшов вірного висновку про обов'язковість їх стягнення у визначеному розмірі та відсутності доводів щодо наявності інших обставин, які б свідчили про неможливість такого утримання.

Не є підставою для відмови у задоволенні первісного позову твердження апелянта про те, що ОСОБА_3 проживає з іншим чоловіком та їздить з ним на відпочинок за кордон без дитини, оскільки це право ОСОБА_3

Вимоги апелянта про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини є безпідставними, оскільки дитина проживає з ОСОБА_3

Посилання апелянта на те, що судом не враховані кошти виплачені відповідачем колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки питання щодо врахування виплачених сум вирішується на стадії виконання судового рішення. Вищевказані обставини також підтверджуються оглянутою в судовому засідання копією заяви стягувача до державної виконавчої служби, яка просила врахувати 20000 грн. сплачених відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що дитина не проживає постійно з матір'ю спростовуються актом від 26 березня 2015 року, посвідченого КП «Житлово-комунальний сервіс» дільниця №9 у м. Одеса та довідкою Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області №31/17 ЖЕО-18806 від 08 травня 2015 року, в якій зазначено, що донька ОСОБА_3 разом з онуком ОСОБА_5 з 20 грудня 2014 року по теперішній час дійсно мешкають разом з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Посилання апелянта на те, що він виплачує кредитні кошти за квартиру, яка була придбана під час шлюбу колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не мають правового значення при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, а стосуються питання щодо майна подружжя, яке не розглядається у даній справі.

Доводи представника відповідача про те, що судом не враховано, що відповідач надає матеріальну допомогу своїм батькам колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з наданих копій пенсійних посвідчень, батьки відповідача є пенсіонерами та відповідно отримують пенсію.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді представники відповідача не надали будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді