Провадження № 2/127/6331/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» про стягнення заборгованості по заробітній платі та зобовязання видати наказ про звільнення з роботи, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» про стягнення заборгованості по заробітній платі та зобовязання видати наказ про звільнення з роботи, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.02.1994 року позивач була прийнята на роботу на посаду бухгалтера-касира відділу бухгалтерії ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» (наказ №23 від 01.02.1994 року).

18.08.2014 року позивач фактично припинила роботу на підприємстві, оскільки на останньому змінився директор та позивач не був допущений до роботи останнім. Однак, трудової книжки та наказу про звільнення позивачу не було видано. Таким чином, оскільки до роботи позивача не було допущено, 31.08.2015 року позивачем було написано заяву про звільнення її з роботи за власним бажанням з 31.08.2015 року.

Проте, до сьогодні позивач не звільнена з роботи, оскільки відсутній наказ про її звільнення. Окрім того, у відповідача наявна заборгованість із заробітної плати перед позивачем, що станом на 01.07.2014 року становить 20 006,21 грн. Позивач неодноразово зверталась до відповідача за розрахунком, однак останній категорично відмовився здійснити такий розрахунок перед позивачем. У видачі довідки про заборгованість по заробітній платі відповідачем також було відмовлено позивачу.

А тому, вищевикладені обставини по справі стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 20 006,21 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 07.07.2014 року по 31.07.2015 року включно у розмірі 14 334,54 грн., а також просила зобовязати відповідача видати наказ про звільнення позивача із оформленням відповідного запису у трудовій книжці.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати у розмірі 8 799,00 грн., в іншій частині задоволення позову просив відмовити у звязку з безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків в судовому засіданні ОСОБА_3, ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 від 24.01.1975 року з 01.02.1994 року позивач була прийнята на роботу на посаду бухгалтера-касира відділу бухгалтерії ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» (наказ №23 від 01.02.1994 року) (а.с.6).

Згідно ч.1 ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Також, факт роботи позивача на підприємстві ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» підтверджується книгою по зарплаті (остання заведена у жовтні 2010 року), штатним розкладом станом на 01.12.2013 року, табелями обліку робочого часу за І-ІІ квартали 2014 року (а.с.13-16, 17-20, 27).

Як вбачається з пояснень позивача, показань свідків ОСОБА_3, яка працювала на посаді головного бухгалтера у відповідача, ОСОБА_4, яка працювала на посаді інспектора відділу кадрів у відповідача, фактично 18.08.2014 року позивач разом з іншими працівниками припинила роботу на підприємстві, оскільки відбулось захоплення підприємства сторонніми особами, зміна директора, а працівники, в тому числі і позивач, не були допущені до роботи новим керівництвом підприємства.

Таким чином, оскільки до роботи позивача не було допущено до даного часу, 31.08.2015 року позивачем було написано заяву про звільнення її з роботи за власним бажанням з 31.08.2015 року (а.с.7).

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (ч.2 ст.47 КЗпП України).

Так, статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Натомість, відповідачем позивачу не було видано трудової книжки, наказу про звільнення та не проведено повного розрахунку перед останньою у відповідності до вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України.

Окрім того, згідно ст.49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Натомість, на неодноразові звернення позивача довідка про заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем та довідка про середній заробіток позивача відповідачем не були надані.

Так, з пояснень представника відповідача директора ОСОБА_5 в судовому засіданні встановлено, що згідно наказу №1 ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» від 17.07.2013 року ОСОБА_5 лише з 17.07.2013 року приступив до виконання обовязків директора товариства (а.с.43), згідно штатного розкладу підприємства, затвердженого наказом №2 від 17.07.2013 року, на підприємстві значиться лише дві посади: директора та відкликаного від виконання обовязків директора (а.с.44-46), а також у відповідача відсутні бухгалтерські та організаційно-управлінські документи товариства, розшук яких проводиться правоохоронними органами в рамках розслідування кримінального провадження №0000289, відомості про яке 03.12.2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом втрати працівниками Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області установчих та бухгалтерських документів ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід», які були вилучені під час обшуку.

Проте, суд вважає, що вищевикладені обставини не є підставою для не виплати позивачу як працівникові заробітної плати, яка є одним із основних засобів існування, та виплата якої гарантується громадянам України Конституцією України та Законами України. А, твердження представників відповідача в судовому засіданні про те, що на підприємстві працює лише директор згідно штатного розкладу, а інші працівники, в тому числі позивач, з 17.07.2013 року на підприємстві не працюють, як доказ про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі, суд вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вивільнення працівників підприємства не відбулось в передбаченому чинним законодавством порядку.

У відповідності зі ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно аб.3 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

За таких обставин, обраховуючи заборгованість із заробітної плати відповідача перед позивачем, яка станом на 01.07.2014 року склала 20 006,21 грн., та визначаючи середній заробіток за період затримки розрахунку відповідача перед позивачем за період з 07.07.2014 року по 31.07.2015 року, що становить 14 334,54 грн., суд виходив із витягу з електронної бази податкової звітності показників ф.1-ДФ ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» щодо сум нарахованої (виплаченої) заробітної плати та нарахованого (сплаченого) податку ОСОБА_1 за 2005-2013 роки (а.с.21, 22), книги по зарплаті ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід», розпочатої з жовтня 2010 року, відповідно до змісту якої станом на 01.07.2014 року сальдо за підприємством перед позивачем складає 20 006,21 грн. (а.с.13-16), довідки по нарахуванню, видачі та заборгованості заробітної плати ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» перед ОСОБА_6, складеної свідком ОСОБА_7, яка працювала на підприємстві відповідача на посаді головного бухгалтера (а.с.24-25), довідки про доходи (середню заробітну плату) позивача за останні два місяці роботи на підприємстві, складеної свідком ОСОБА_7, яка працювала на підприємстві відповідача на посаді головного бухгалтера (а.с.23), податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» за І квартал 2014 року (а.с.28-29), індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 (а.с.26).

А тому, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що є всі достатні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати у розмірі 20 006,21 грн. та середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 07.07.2014 року по 31.07.2015 року включно у розмірі 14 334,54 грн.

Разом з тим, суд не приймає до уваги наданий відповідачем розрахунок заборгованості по виплаті заробітної плати за період 2012 2013 роки перед позивачем, оскільки останній не підтверджується будь-якими належними та допустимими доказами.

Що ж стосується вимог позивача про зобовязання відповідача видати наказ про звільнення позивача із оформленням відповідного запису у трудовій книжці, то суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, оскільки під час розгляду справи представником відповідача було надано копію наказу №9 від 31.07.2013 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади касира ТОВ «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» з 31.07.2014 року за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.51), а в послідуючому представником відповідача було надано копію наказу №9-к від 31.07.2013 року про звільнення позивача з займаної посади саме з 31.07.2013 року (а.с.97), згідно письмових пояснень попередню копію наказу про звільнення позивача слід вважати такою, що помилково надана (а.с.96). А тому, оскільки вищезазначений наказ про звільнення позивача від 31.07.2013 року є чинним, ніким не скасовано, а відтак в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Судовий збір у розмірі 343,41 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, так як у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»,ст.16, 23 ЦК України, ст.ст. 47, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, ст.ст.10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід», код ЄДРПОУ 4879905, місцезнаходження якого за адресою: м. Вінниця, вул. Лебединського, 34-а, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість з заробітної плати у розмірі 20 006 (двадцять тисяч шість) грн. 21 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 07.07.2014 року по 31.07.2015 року включно у розмірі 14 334 (чотирнадцять тисяч триста тридцять чотири) грн. 54 коп.

В іншій частині задоволення позову відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога. Транспорт. Пішохід» 343 (триста сорок три) грн. 41 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: