02.10.2015 Єдиний унікальний номер 205/9399/14-ц
Справа №2/205/1719/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

за участю позивача - ОСОБА_1, представника ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3, адвоката Сороки Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа : приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Новікова Н.А. про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на зміну черговості у праві спадкування за законом, ?

В С Т А Н О В И В :

Позивачка у листопаді 2014 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3, у якому зазначила, що протягом 48 років проживала разом із ОСОБА_6 однією сім'єю, як чоловік та жінка. За час спільного життя вона піклувалася про стан його здоров'я, оплачувала витрати на його лікування, комунальні послуги. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після його смерті відкрилася спадщина на ? частину квартири та грошові заощадження. В силу положень ст.1264 ЦК України, як спадкоємиця четвертої черги за правом представлення, вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ДМНО Новікової Н.А. де дізналась, що на спадкування майна померлого претендує рідна сестра померлого ОСОБА_3 (а.с.1-3).

Посилаючись на викладені доводи, в подальшому неодноразово уточнюючи зміст своїх позовних вимог, позивачка просила суд (а.с.10-12, 89-91, 170, 173) встановити факт її проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю із 15 липня 1983 року до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6, визнати та надати їй право на спадкування по смерті ОСОБА_6 у другій черзі спадкоємців за законом, змінивши черговість одержання права на спадкування в порядку ч.2 ст.1259 ЦК України.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник за довіреністю - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали. Просили суд задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування підстав, посилаючись на викладені доводи та надані докази.

Відповідачка ОСОБА_3 та її адвокат Сорока Т.В. в судовому засіданні обставини позову не визнали, проти позовних вимог заперечували у повному обсязі. Посилаючись на надані докази, у зв'язку із безпідставністю доводів та необґрунтованістю вимог, просили суд у задоволенні позову відмовити.

Третя особа в особі свого представника в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. До суду надала заяву, в якій просила, у зв'язку із зайнятістю, розглядати справи без своєї участі.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 02 жовтня 2015 року, повний текст складений 05 жовтня 2015 року.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України, одними із засобів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання права та визнання правочину недійсним.

При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, та Сімейного кодексу України суд застосовує положення Кодексу про шлюб і сім'ю України.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, з'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, заслухавши пояснення сторін, адвоката, свідків, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно копії ордеру на квартиру, свідоцтва про право власності на квартиру, технічного паспорту, довідки про склад сім'ї КП КЖЕП № 36, відмітки у паспортному документі позивачки (а.с.5,103-107), вбачається що із 15 липня 1983 року ОСОБА_1 разом із померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 мешкали за однією адресою по АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 до 15 травня 1971 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 (а.с.174), а позивачка по справі ОСОБА_1 до 31 травня 1979 року у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 (а.с.175).

Із пояснень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 судом встановлено, що ОСОБА_1 із ОСОБА_6 тривалий час, пов'язані спільним побутом обопільно утримували житло, піклувалися та допомагали один одному по господарству. Взаємовідносини між ними ґрунтувалися на паритетних засадах взаємодопомоги, спільності інтересів на створення родинного затишку, взаємній повазі та підтримці.

Пояснення допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 що ґрунтуються на власних припущеннях та міркуваннях характеру взаємовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 суд відхиляє з позиції неналежності.

Водночас, за правилом ст.13 КпШС України, який діяв у часі правовідносин ОСОБА_1 та ОСОБА_6, лише укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану шлюб породжував права і обов'язки подружжя. А час виникнення прав і обов'язків подружжя визначався моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Згідно ч.2,4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази суд першої інстанції приходить до висновку, що обставини фактичного проживання ОСОБА_1 однією сім'єю із ОСОБА_6 є доведеними та законними в частині заявленого періоду, а саме із 01 січня 2004 року. Заперечення відповідача щодо обґрунтованості позовних вимог в цій частині суд вважає безпідставними.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1, повязаних із правом спадкування, суд вирішує справу керуючись Цивільним кодексом України в редакції 2003 року та виходить із наступного.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Окрім ОСОБА_1, на відкриту спадщину також претендує рідна сестра померлого ОСОБА_3, відповідач по справі (а.с.47, 143-160), яка у відповідності до ст.1262 ЦК України вважається спадкоємицею другої черги.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно положень ст.1259 ЦК України, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснено у п.5.2 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-755/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч.1 ст.1259 ЦК України) або на підставі рішення суду (ч.2 ст.1259 ЦК України).

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради, консультації, тощо) 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4 ) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3. Однак, у будь-якому разі надання цієї допомоги спадкодавцеві протягом тривалого часу - це не разові або епізодичні дії спадкоємця, а ті які мають ознаки систематичності, свідчать про послідовну, регулярну організацію дій спадкоємця у певний проміжок часу; 5 ) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Із пояснень всіх без винятку свідків судом встановлено, що ОСОБА_6 без сторонньої допомоги прогулювався, самостійно відвідував крамниці, здійснював покупки в магазинах, готував собі їжу, деякий час хворів, але ніколи не перебував у безпорадному стані.

Із дослідженої судом пенсійної справи вбачається, що померлий хоча і був пенсіонером за віком, але отримував пенсію в середньому 1700 грн. (а.с.163-166).

При цьому, суд зауважує, що в силу покладеного обов'язку, позивач жодними доказами взагалі не спростував встановлених обставин, тому вважає заперечення відповідача щодо недоведеності позивачем вимог в частині.

Тим самим, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 не довела суду ні фактів тривалого перебування ОСОБА_6 у стані, за яким би потребував сторонньої допомоги, ні систематичності опікування, матеріального забезпечення та допомоги спадкодавцеві. Тому вимоги визнаються судом незаконними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд враховує, що позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, її вимоги підлягають до часткового задоволення, тому судовий збір щодо задоволених немайнових вимог в сумі 243 грн. 60 коп підлягає до стягнення із відповідача ОСОБА_3 на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.13 КпШС України, ст.3 СК України, ст.ст. 25, 328, 1216, 1218, 1258-1259,1266 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, ст.ст.15, 57-60, 66, 212, 213-215, 209, 218, 222 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа : приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Новікова Н.А. про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на зміну черговості у праві спадкування за законом, - задовольнити частково.

Встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_6 померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім'єю в період із 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три грн. 63 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула