У Х В А Л А

4 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Яреми А.Г.,
розглянувши заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконним внесення змін до кредитного договору; за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 16 січня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні заявленого позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 травня 2015 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 травня 2015 року та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: статей 203, 204, 205, 206, 207, 208, 212, 213, 215, 299, 230 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4 та відмовляючи в задоволені позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що додаткова угода до договору про іпотечний кредит укладена з порушенням вимог статті 203 ЦПК України і є недійсною, а тому обґрунтовано зобов'язав відповідача провести перерахунок внесених щомісячних платежів відповідно до умов договору про іпотечний кредит від 6 листопада 2007 року. Крім того, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» просив суд у своєму позові провести звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення у зв'язку з невиконанням умов додаткової угоди про іпотечний кредит, яка визнана недійсною, підстави для задоволення таких вимог не було.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2012 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що суди належним чином не визначились із характером спірних правовідносин, не взяли до уваги те, що обставини, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених вимог, стосуються мотивів вчинення правочину;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що в порушення вимог статей 212-214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив та в обґрунтування не навів належних доказів, що при укладенні договору дарування особа діяла під впливом помилки і що така помилка дійсно мала місце й вона має істотне значення. Сторони підтвердили, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які стосуються дарування, що нотаріусом роз'яснено сторонам наслідки укладення вказаного договору, зокрема, положення статей 229, 230, 231, 233, 234, 235, 717, 721, 727 ЦК України, доводи відповідача суд належним чином не перевірив та не навів факти, які б спростували ці доводи, судом взято до уваги лише пояснення надані позивачем не підтверджені належними доказами, тим самим порушено права відповідача.

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року суд касаційної інстанції скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції виходив із того, що суди у порушення статей 213, 214, 303, 315 ЦПК України, не в повній мірі визначились з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, не перевірили належним чином та не спростували доводи позивача відносно того, що порядок підготовки та проведення експертизи, на підставі висновку якої вирішено спір, не відповідав вимогам чинного законодавства, а тому дійшли передчасних висновків про відмову в позові та задоволення зустрічних позовних вимог.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконним внесення змін до кредитного договору; за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема