Справа № 428/4480/15-ц
Провадження № 2/428/1598/2015
24 червня 2015 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:
головуючого судді Олійник В.М.,
при секретарі Гетьманцевій Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Стахановський завод феросплавів» про припинення трудових відносин, -
Позивач звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Стахановський завод феросплавів» про припинення трудових відносин. В обґрунтування позову зазначила, що 17.03.2004 року її було працевлаштовано на Відкритому акціонерному товаристві «Стахановський завод феросплавів», про що зроблений відповідний запис у її трудову книжку за № 9, відповідно до наказу № 92 від 12.03.2004 року. Таким чином, з 17.03.2004 року по 31.07 2014 року вона працювала на ОСОБА_2 акціонерному товаристві «Стахановський завод феросплавів» на посаді секретаря керівника, що підтверджується даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. 21.08.2014 року вона була змушена переселитися зі Стаханова та не звільнилася з роботи. У зв'язку з тим, що роботодавець знаходиться на території проведення антитерористичної операції, у неї не має можливості ні звільнитися у встановленому законодавством порядку, ні працевлаштуватися на законних підставах, ні отримувати допомогу на випадок безробіття. Тому, на підставі вищевикладеного позивач була змушена звернутися з даним позовом до суду і просить припинити трудові відносини, що склалися між ОСОБА_2 Акціонерним Товариством «Стахановський завод феросплавів» та нею, звільнивши за ст.38 КЗпП України (у зв'язку з переїздом) з 16.06.2015 року.
Позивач в судове засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи повідомлена, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнивши заявлені вимоги просить припинити трудові відносини, що склалися між ПАТ «Стахановський завод феросплавів» та нею на підставі ст.38 КЗпП України, у зв'язку з переїздом в іншу місцевість, з дня набрання рішенням законної сили. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, який включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом.
Відповідно до п. 2 ч.1ст. 221 КЗпП України, незалежно від форми трудового договору, трудові спори, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.
Судовим розглядом встановлено, що 17.03.2004 року позивача було працевлаштовано на Відкритому акціонерному товаристві «Стахановський завод феросплавів», про свідчить відповідний запис у копії її трудової книжки за № 9, наказ № 92 від 12.03.2004 року.
У серпня 2014 року звязку з проведенням антитерористичної операції позивач була змушена покинути місто Стаханов без припинення трудових відносин, а саме: звільнення з роботи та внесення про це відповідного запису до трудової книжки.
Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Як передбачено п.1 ч.1 ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк.
Згідно до ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).
Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Відповідно до п. 4 ст. 7 Закону України 1706-VII від 20.10.2014 року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви).
Відповідно до довідки від 05.12.2014 року № НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 перемістилася з тимчасово окупованою території м.Стаханов до м.Харків.
У звязку із ситуацією, що склалася на території Луганської області, позивачем на даний час не можливо виконати вимоги п.4 ст.7 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» з підстав незалежних від неї, що призводить до порушення її конституційних прав.
Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що трудові відносини між позивачем та відповідачем було припинено.
За таких обставин суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає необхідним задовольнити заявлені вимоги та припинити трудові відносини, що склалися між ПАТ «Стахановський завод феросплавів» та нею на підставі ст.38 КЗпП України, у зв'язку з переїздом в іншу місцевість, з дня набрання рішенням законної сили.
Крім того відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідач на користь держави судові витрати по справі.
На підставі викладеного та, керуючись ст.ст.21, 23, 24, 36, 38, 221 КЗпП України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст.ст.7, 10 - 12, 27, 31, 57, 60, 84, 88, 212-214, 223 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Стахановський завод феросплавів» про припинення трудових відносин задовольнити.
Визнати припиненими трудові відносини, що склалися між ПАТ «Стахановський завод феросплавів» та ОСОБА_1 на підставі ст.38 КЗпП України, у зв'язку з переїздом в іншу місцевість, з дня набрання рішенням законної сили.
Стягнути з ОСОБА_2 Акціонерного Товариства «Стахановський завод феросплавів» на користь держави судові витрати по справі у розмірі 243,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Олійник