УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Тернопільського національного економічного університету про відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою Тернопільського національного економічного університету на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 9 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Тернопільського національного економічного університету (далі - ТНЕУ) про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 25 та 26 лютого 2011 року працівники охорони ТНЕУ відмовились пропустити її до місця постійного проживання - кімнати АДРЕСА_1, мотивуючи свої дії наказом ректора та відсутності перепустки. У подальшому, за результатами звернення її до суду за захистом порушених прав, 22 березня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом було постановлено судове рішення, яким зобов'язано ТНЕУ надати їй вільний доступ до кімнати АДРЕСА_1 та видати перепустку для вільного доступу до кімнати. Позивач указувала на те, що вказане судове рішення так і не було виконане відповідачем у повному обсязі, оскільки створювались нестерпні умови для проживання у кімнаті гуртожитку внаслідок чого вона змушена була винаймати житло та нести витрати по його оплаті та утриманню. Сума загальних витрат понесених нею на оплату за оренду житла та оплату житлово-комунальних послуг становила 18 900 грн, які вона просить суд стягнути з відповідача на її користь. Крім того, позивач указувала, що неправомірними діями відповідача, які пов'язані із незаконним позбавленням її права на проживання у вищевказаній кімнаті в гуртожитку ТНЕУ їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 65 тис. грн., та просить стягнути з відповідача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ТНЕУ на користь ОСОБА_3 3 691 грн понесених витрат на оренду житла, 3 483 грн 44 коп. понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг та 5 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 9 липня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. У частині стягнення із ТНЕУ на користь ОСОБА_3 майнової шкоди зменшено її розмір до 3 691 грн понесених витрат на оренду житла. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ТНЕУ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив із того, що ОСОБА_3 завдано збитки та моральну шкоду у зв'язку з необхідністю орендувати житло для свого проживання під час неправомірних дій відповідача.

Апеляційний суд, фактично погодився з висновками місцевого суду, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 було завдано майнову та моральну шкоду. Разом із тим, зменшив розмір стягнутої суми майнової шкоди, пославшись на те, що позивачем у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не доведено понесення нею витрат на оплату комунальних послуг в орендованому житлі.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Судом установлено, що ОСОБА_3 була вселена в кімнату АДРЕСА_1 у зв'язку з працевлаштуванням у даному навчальному закладі. У кімнаті проживала з 1986 року.

З 25 лютого 2011 року ОСОБА_3 відповідач чинить перешкоди в доступі до займаної нею кімнати та проживання у ній.

Звертаючись до суду із указаним позовом, ОСОБА_3 указувала на те, що у результаті неправомірних дій відповідача, вона повинна була винаймати житло. Позивач вважала, що збитки склали понесені нею кошти на оплату за оренду житла та оплату житлово-комунальних послуг, та становлять 18 900 грн.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було б порушено, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається на позивача.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не звернуто увагу на те, що у позові не міститься належних та допустимих доказів наявності реальних збитків, яких позивач зазнав внаслідок дій відповідача.

Так, укладення ОСОБА_3 договору оренди житла із третьою особою не підтверджують наявності причинного зв'язку між діями відповідача та визначеною позивачем сумою збитків.

Висновки суду про доведеність позивачем наявності збитків, спричинених унаслідок неправомірних дій відповідача, ґрунтуються на припущеннях, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Покладання на відповідача відповідальності у формі відшкодування збитків на здійснення свого права суперечить в цілому принципам юридичної відповідальності.

За таких обставин ухвалене апеляційним судом судове рішення в частині стягнення збитків не може вважатися законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в цій частині.

Разом із тим, підлягає й скасуванню рішення апеляційного суду в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки вирішення позову в цій частині та визначення розміру моральної шкоди залежить від правильності вирішення позову в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними діями відповідача ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Тернопільського національного економічного університету задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 9 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана