АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6715/15 Справа: № 643/6129/15-ц Категорія: «договірні правовідносини» Головуючий 1 інстанції: Скотар А.Ю. Доповідач: Малінська С.М.
Ухвала

іменем України

14 вересня 2015 р.

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого - судді Малінської С.М. ,

суддів - Даниленка В.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря : Лотох І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного комерційного банку «Європейський» про визнання кредитного договору, додаткового договору та договору іпотеки недійсними ,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з названим позовом в обґрунтування якого зазначила, що 22.01.2008 уклала з відповідачем АК Європейський» кредитний договір № К/005/2009 , відповідно до якого отримала кошти в сумі 36000 доларів СПІА на придбання квартири зі сплатою 15% річних строком до 21.01.2018. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. 10.11.2008 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1, за якою процентна ставку збільшено до 19% річних. Додаткова угода підписана в наслідок того, що банк в противному випадку став би вимагати негайного повернення кредиту. Позивач зазначала, що вказані договори укладені з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а саме без проведення відповідної переддоговірної роботи з позивачем: банк не надав позивачеві повну інформацію про кредитні умови, про порядок нарахування та розмір відсотків, орієнтовну сукупну вартість кредиту, не сповістив про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування і не попередив про валютні ризики, не встановив графік платежів, тим самим навмисно ввів позивача в оману. У звязку з цим ОСОБА_2 просила визнати вказаний кредитний договір, додаткову угоду до нього та договір іпотеки недійсними.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи , 22 січня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № К/005/2009 , відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кошти в сумі 36000 доларів СПІА на придбання квартири зі сплатою 15% річних строком до 21.01.2018.

В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором 30 січня 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги про визнання договору кредиту, договору іпотеки та додаткової угоди недійсними, позивач вказувала, що банком не було проведено переддоговірної роботи перед укладенням кредитного договору, позивачу не було повідомлено про наявні форми кредитування, відмінності між ними та, взагалі, не було повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, що позбавило можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та доцільність його отримання.

Згідно зіст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як убачається з матеріалів справи, 10.11.2008 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1.

Розділом 9 вказаної додаткової угоди передбачено, що укладаючи договір позичальник усвідомлює та підтверджує, що його умови для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими; до підписання договору позичальник ознайомився з усіма умовами, на яких здійснюється кредитування, загальною сукупною вартістю всіх витрат, повязаних з отриманням кредиту та свідомо обрав умови кредитування, викладені в договорі; до підписання договору позичальник ознайомився з усіма тарифами банку, був ознайомлений та надав згоду, що несе всі валютні ризики під час виконання зобовязань; укладаючи договір позичальник підтвердив, що не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин (а.с.12 зворот).

Отже сторони чітко визначили предмет укладеного між ними договору, розмір кредиту та розмір плати за користування кредитним коштами.

Зазначені умови договору стали результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Крім того, в самій апеляційній скарзі апелянтом зазначено, що на момент підписання додаткового договору квартира, на придбання якої позивач взяла кредит, була вже придбана, кошти були вже витрачені (а.с.60).

Апелянтом не доведено відсутність вільного волевиявлення сторін та невідповідність їх внутрішній волі умовам правочину, враховуючи отримання позичальником грошової суми кредиту в повному обсязі та використання коштів на власні потреби. А посилання апелянтом на неспрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином, є необґрунтованим.

Доказів на підтвердження того, що укладені між сторонами правочини суперечать вимогам закону всупереч ст.ст.10, 60 ЦПК України позивачем не надано.

Таким чином, встановивши, що договір кредиту, договір іпотеки та додатковий договір було укладено з додержанням вимог закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання їх недійсними та відмовив у задоволенні відповідного позову ОСОБА_2

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Виходячи з наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 313-315, 317, 319 ЦПК України , судова колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :