Справа № 463/56/15 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/5117/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: апелянтів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4, її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні та володінні майном,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 03 червня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні та володінні майном -задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 будинком НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1, шляхом вселення до будинку та передачі ключів від будинку та вхідної брами.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 понесенні судові витрати в сумі 243,60 грн.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилаються на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Зазначають, що керуючись даним рішенням ОСОБА_4 отримала право для своїх дій у подальшому, а саме на порушення прав і законних інтересів ОСОБА_2 та її двох малолітніх дітей у такий спосіб, а саме приводити сторонніх осіб у будинок без погодження з іншим співвласником та у її відсутність, лякати дітей. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Рішення суду не відповідає вимогам ч.3 ст.215 ЦПК України, оскільки в ньому не зазначено, чи були порушені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду.

Просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4, її представника - ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. ч.1, 7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 є власником 21/50 частини будинку АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5).

Як вбачається із копії будинкової книги у вказаному будинку також зареєстровані ОСОБА_2 із дітьми: ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.57- 60)

Встановлено, що позивач являється співвласником спірного будинку, між сторонами існує конфлікт з приводу спільного проживання в будинку, відповідач чинить перешкоди в користуванні житлом, на неодноразові звернення не реагує, внаслідок чого позивач змушена була звертатись в правоохоронні органи з приводу дій відповідача, що підтверджує наявність конфлікту (а.с.6).

Враховуючи наведене, суд прийшов до правильного висновку, що оскільки позивач є співвласником будинку та її права як власника порушуються, а тому позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення позивача до будинку та передачі ключів від будинку та вхідної брами слід задовольнити.

Суд першої інстанції підставно не прийняв до уваги позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача ОСОБА_2 знятись з реєстрації в спірному будинку.

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих у п.34 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Оскільки позивачем жодна із вищевказаних вимог не ставилась, вказані обставини судом не досліджувались, а тому в цій частині позову правильно відмовлено.

Безпідставними суд також вважав вимоги позивача про зобов'язання усунути перешкоди в користуванні даним будинком, шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення від проживання сторонніх осіб та шляхом виселення відповідачів- ОСОБА_3., ОСОБА_6 з вказаного будинку, оскільки жодних доказів того, що дані чи будь-які інші особи проживають у вказаному будинку, позивачем не представлено, в будинковій книзі такі зареєстрованими не числяться.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в частині усунення перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом вселення позивача до будинку та передачі ключів від будинку та вхідної брами.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті й справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги базуються на припущеннях і не спростовують правильність висновків суду.

Будь- яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень або неправильного застосування норм матеріального або процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 4 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_9