АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Корчевного Г.В., Махлай Л.Д.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року позивач звернувся із позовом до відповідачів, остаточно уточнивши який зазначив, що 06 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 37.3/СЖ-007.07.1 за яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 60 000 доларів США з терміном остаточного повернення 06 листопада 2017 року, зі сплатою 15 % річних.

06 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки за яким остання на забезпечення виконання ОСОБА_1 кредитних зобов'язань передала в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов'язань за кредитним договором, тому, позивач просив:

- стягнути на свою користь із ОСОБА_1 103 691.43 доларів США та 1 141 374.03 грн. заборгованості за кредитним договором станом на 07 листопада 2014 року, яка складається з: 54 493.86 доларів США заборгованості за кредитом, 49 197.57 доларів США заборгованості за процентами по кредиту, 462 321.46 грн. пені за прострочення кредиту, 575 291.29 грн. пені за прострочення процентів, 46 232.15 грн. трьох процентів річних від суми простроченого кредиту, 57 529.13 грн. трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту;

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 37.3/СЖ-007.07.1 від 06 листопада 2007 року в сумі 103 691.43 доларів США та 1 141 374.03 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та знаходиться в іпотеці ПАТ «Родовід Банк» шляхом реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна на час проведення виконавчих дій;

- стягнути з ОСОБА_1 3 441 судового збору. (т.1 а.с.1-5, 114-121, 187-192)

Відповідачі проти позову заперечували, заявили про застосування строків позовної давності як підставу відмови у позові. (т.1 а.с.111-112)

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №37.3/СЖ-007.07.1 від 06.11.2007 року в розмірі 103 691,43 дол. США грн., 3% річних з простроченої суми в розмірі 103 761,28 грн., пеню у розмірі 200 000,00 грн., витрати з оплати судового збору в розмірі 3 441,00 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. (т.1 а.с.202-207)

В апеляційній скарзі позивач посилався на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в стягненні пені та звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.(т.1 а.с.212-215)

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» відхилено, рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року залишено без змін. (т.1 а.с.231-236)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року касаційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін. (т.2 а.с.23-25)

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції скасовано ухвалу апеляційного суду лише в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, а в іншій частині рішення судів залишені без змін, колегія суддів перевірила законність оскаржуваного рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В судовому засіданні представник Банку - Галдецький Я.А. підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник відповідачів - ОСОБА_4 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, ОСОБА_1, ОСОБА_2 були сповіщені врученням повістки їх представнику ОСОБА_4 про що у справі є докази. (т.1 а.с.199 т.2 а.с.30-40)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відмовляючи в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції послався на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Такий висновок колегія суддів визнала помилковим враховуючи наступне.

За вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" від 5 червня 2003 року N 898-IV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 3 ст. 33, ст. 35 цього Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За вимог статті 39 цього Закону, у рішенні зазначаються:

- загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

- опис нерухомого майна за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

- заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

- спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки;

- пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

- початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

За своїм змістом Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-58цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Судом встановлено, що 06 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 37.3/СЖ-007.07.1 за яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 60 000 доларів США з терміном остаточного повернення 06 листопада 2017 року, зі сплатою 15 % річних. (т.1 а.с.18-21 )

06 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Палладій Н.В., за яким ОСОБА_2 на забезпечення виконання ОСОБА_1 кредитних зобов'язань передала в іпотеку Банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. (т.1 а.с.23-28)

Відповідачка ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов'язань за кредитним договором, що встановлено набравшими законної сили рішеннями суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором №37.3/СЖ-007.07.1 від 06.11.2007 року в розмірі 103 691,43 дол. США грн., 3% річних з простроченої суми в розмірі 103 761,28 грн., пені у розмірі 200 000,00 грн. (т.1 а.с.202-207, 231-236 т. 2 а.с.23-25)

Така сума заборгованості є значною та з огляду на положення ст. 39 вищевказаного Закону України «Про іпотеку», колегія суддів визнає, що порушення відповідачкою ОСОБА_1 основного зобов'язання завдає збитків іпотекодержателю. Неповернення кредитних коштів відповідачкою створює умови для невиконання Банком інших грошових зобов'язань, у т.ч. проведення своєчасних і належних виплат вкладникам за депозитними договорами.

Право позивача звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за вибором іпотекодержателя передбачені і відповідають змісту п.п. 1.1-1.8, 2.1, 3.1-3.2 укладеного позивачем і ОСОБА_2 06 листопада 2007 року і нотаріально посвідченого іпотечного договору. (т.1 а.с.23-28)

До суду не надано доказів виконання вищевказаного рішення суду від 17 грудня 2014 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Банку вищевказаної кредитної заборгованості або її зменшення.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що задоволення вимог кредитора до боржника не перешкоджає задоволенню окремо заявлених у цьому ж провадженні вимог іпотекодержателя до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки та враховує можливість ОСОБА_2 запобігти подвійному стягненню кредитної заборгованості.

При цьому колегія суддів визначає розмір заборгованості при зверненні стягнення на предмет іпотеки за набравшим законної сили рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року, яким позовні вимоги Банку до боржника ОСОБА_1 задоволені частково. З цих же підстав, позовні вимоги Банку в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню частково.

Звернення Банку до суду із зазначеним позовом до поручителя з викладенням змісту порушених боржником зобов'язань, визначення розміру заборгованості і вимоги про виконання порушеного зобов'язання свідчить про виконання іпотекодержателем положень ст.ст. 12, 35 вищевказаного Закону.

Доказів наявності прав неповнолітніх дітей на предмет іпотеки, пріоритету та розміру вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки до суду не надано і в судовому засіданні таких не встановлено. Необхідності визначення заходів щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, не встановлено.

Предмет іпотеки не був придбаний за рахунок кредитних коштів за вищевказаним кредитним договором №37.3/СЖ-007.07.1 від 06 листопада 2007 року, проте вимог про виселення ОСОБА_2 у цьому провадженні Банк не заявляв.

Тому, рішення районного суду про відмову в задоволенні позову Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки на погашення кредитної заборгованості є помилковим.

Враховуючи вищевикладені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню із підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314 ЦПК України.

Ухвалюючи нове рішення, колегія суддів визначає початкову ціну предмета іпотеки (однокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 34.50 кв.м., житловою площею - 18.30 кв.м.) для його подальшої реалізації в розмірі 124 856 доларів США, що на день ухвалення рішення складало 2 859 938.50 грн. (за курсом НБ України - 22.905896 грн. за 1 долар США) з підстав, що такий розмір вартості предмету іпотеки визначений сторонами за п. 1.5 іпотечного договору від 06 листопада 2007 року, проте з метою забезпечення захисту майнових прав іпотекодавця, визначає його в розмірі не нижче звичайної ціни на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності(незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. (т. 1 а.с. 23-28 т. 2 а.с. 38)

Оскільки судом вирішено питання про стягнення 3441 грн. судового збору із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача і в цій частині рішення набрало законної сили, колегія суддів не вирішувала питання стягнення судового збору із ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (код ЄДРПОУ - 14349442) задовольнити частково, звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 34.50 кв.м., житловою площею - 18.30 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» за кредитним договором від 06 листопада 2007 року №37.3/СЖ-007.07.1 в сумі 103 691 (сто три тисячі шістсот дев'яносто один) долар США 43 центів, 3% річних з простроченої суми в розмірі 103 761 (сто три тисячі сімсот шістдесят одна) грн. 28 коп., пені у розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн.

Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Визначити початкову ціну предмету іпотеки для подальшої реалізації в розмірі 124 856 (сто двадцять чотири тисячі вісімсот п'ятдесят шість) доларів США, що за курсом Національного Банку України складає 2 859 938 (два мільйони вісімсот п'ятдесят дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять вісім) грн. 50 коп., проте не нижче звичайної ціни на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності(незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає виконанню.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Г.В.Корчевний

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/14004/2015

Унікальний номер 760/16182/13-ц

Головуючий у першій інстанції - Лазаренко В.В.

Доповідач Левенець Б.Б.