Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/742/14-ц
Провадження № 2/670/7/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 рокусмт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Волкової О.М.

з участю секретаря Сікорської В.О.

позивачів ---ОСОБА_1 та ОСОБА_2

представника відповідачів-- ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із вказаним позовом до ОСОБА_4 про стягнення на їхню користь 243975 гривень майнової та моральної шкоди.

У ході судового розгляду справи, уточнивши та збільшивши свої позовні вимоги, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь 227597,97 гривень матеріального збитку, 10000 гривень як компенсацію за заподіяну моральну шкоду та судові витрати; ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача 167497,97 гривень матеріального збитку, 10000 гривень як компенсацію за заподіяну моральну шкоду та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказували, що 26.07.2009 року вони придбали у ОСОБА_4 автомобіль (мікроавтобус) марки "MERCEDES-BENZ 208", 2002 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, на підставі довіреності, посвідченої 26.07.2009 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованої в реєстрі за № 295, за 12 500 доларів США, що станом на день розгляду справи у суді за офіційним курсом Національного банку України української гривні до долара США становить 334995,93 гривень (12500 доларів США *26,799674 грн. = 334 995,93 грн.).

Пізніше позивачі вирішили переоформити автомобіль на ОСОБА_2, та 05.09.2009 року заключили біржовий договір купівлі-продажу транспортного засобу через товарну біржу "Альянц", згідно якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 придбала автомобіль згідно біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу від 05.09.2009 року.

Однак 14.09.2009 року згідно постанови про проведення виїмки від 11.09.2009 року, вказаний автомобіль був відібраний у позивачів як речовий доказ по кримінальні справі відносно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 190 КК України, після чого переданий перші власниці ОСОБА_7, оскільки, як виявилось, транспортний засіб належав останній на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого РЕВ 2-го МРВ ДАІ при УМВС у Львівській області, а 18.01.2007 року вона передала його ОСОБА_6 у тимчасове платне користування згідно договору найму (оренди) транспортного засобу від 30.03.2009 року без наміру його продажу.

Позивачі також вказували, що у травні 2009 року ОСОБА_6 за вказівкою ОСОБА_4 з корисливих мотивів не маючи права на відчуження транспортного засобу, протиправно, без дозволу та відома власника, передав документи та номерні знаки на автомобіль MERCEDES-BENZ, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, відповідачу, який разом із ОСОБА_6 підробив довіреність від 22.05.2009 року, видану начебто ОСОБА_7 на ОСОБА_6 та ОСОБА_4 щодо розпорядження належним їй транспортним засобом, а в подальшому ОСОБА_4 у м. Івано-Франківську передав автомобіль позивачам за 12500 доларів. При цьому відповідач надав їм довіреність, згідно з якою уповноважив їх розпоряджатись транспортним засобом, хоча на той момент ОСОБА_4 було відомо про визнання автомобіля речовим доказом по кримінальні справі та про заборону його реалізації.

Вказані обставини встановлені Хмельницьким міськрайонним судом при розгляді кримінальної справи проти ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 190 КК України (шахрайство, вчинене у великих розмірах).

Тому на підставі викладеного позивачі просили стягнути з ОСОБА_4, який незаконно продав їм вищевказаний автомобіль, матеріальний збиток в загальному розмірі 334 995,93 гривень (в рівних частинах по 167497,97 гривень кожному з них).

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що він поніс ще додаткові витрати у розмірі 1100,00 грн., з яких 350 грн. - вартість довіреності на розпорядження транспортним засобом, виданої ОСОБА_4 26.07.2009 р. (вказані грошові кошти були оплачені приватному нотаріусу Івано-Франківского міського нотаріального округу ОСОБА_5, який посвідчував довіреність), 150 грн. - грошові кошти сплачені за здійснення запиту до МРЕВ м. Івано-Франківська про наявність чи відсутність заборон відчуження транспортного засобу (запит про угон); 600 грн. - грошові кошти сплачені 05.09.2009 р. товарній біржі "АЛЬЯНЦ" за надані нею послуги щодо укладення біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

До того ж, ОСОБА_1 внаслідок відібрання вищевказаного автомобіля, який він використовував у своїй підприємницькій діяльності (перевозив пасажирів з Івано-Франківська до м. Хмельницький на ринок), не міг та не може працювати із жовтня 2009 року по серпень 2014 року, в результаті чого зазнав матеріальний збиток, а саме втратив дохід, який би приніс автомобіль MERCEDES-BENZ 208, в загальному розмірі 59000,00 гривень (59 міс. *1000 грн. (щомісячний середній заробіток) = 59000,00 грн.).

У зв'язку з тим, що відшкодувати матеріальну та моральну шкоду відповідач у добровільному порядку відмовляється, позивачі звернулись за захистом своїх прав до суду.

При цьому вони покликались на наступні правові норми:

- ч. 1 ст. 1166 ЦК України, відповідно до положень якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала;

- статтю 1192 ЦК України, згідно якої з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі;

- ч. 1 ст. 1167 ЦК України , відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У судовому засіданні позивачі та їхній представник збільшений розмір позовних вимог підтримали повністю та просили задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в підтримання позову пояснив, що він приватний підприємець та постійно проживає у м. Борислав. Автобус "МERCEDES-BENZ 208" він купив разом із дружиною у ОСОБА_4 26.07.2009 року на ринку в м. Івано-Франківську по курсу за 12500 доларів США для використання у підприємницькі діяльності. Автомобіль відповідач передав їм по дорученню, бо, як він тоді заявляв у нотаріальні конторі, на укладення договору купівлі-продажу у нього немає грошей. На момент передачі автомобіля було перевірено дані про угон, автомобіль був знятий з обліку, тому в подальшому позивачі спокійно користувались ним на підставі довіреності, а коли 05.09.2009 року вирішили поставити транспортний засіб на облік, то дізнались, що порушена кримінальна справа по шахрайству. Після вилучення в них автомобіля та повернення його законному власнику, позивач звертався із позовом до ОСОБА_7, до ОСОБА_6, але йому було відмовлено, тому він вирішив звернутись з позовом до ОСОБА_4, оскільки саме йому були передані кошти у розмірі 12500 доларів по недійсні довіреності. Також позивач пояснив, що у своїй підприємницькі діяльності він використовував найману працю, та придбаним у відповідача автомобілем перевозив продавців по ринках України, які здійснювали торгівлю промтоварами, а після вилучення транспортного засобу таку можливість він утратив.

Позивачка ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що за отриманий від відповідача автомобіль вона з чоловіком передала ОСОБА_4 кошти по курсу долара, що був на той час, всього 12500 доларів США. Але оскільки в них тоді не вистачало доларів, то якусь частину грошей вони передали ОСОБА_4 у гривнях та євро. Також ОСОБА_2 пояснила, що після вилучення транспортного засобу вона з чоловіком дуже переживали, понесли втрати матеріального характеру у зв'язку з необхідністю прибуття до слідчого та в судові засідання. Щодо свого пояснення, яке вона давала слідчому при допиті у якості свідка про передачу ОСОБА_4 105 тисяч гривень за придбаний транспортний засіб, то вказала, що такі пояснення їй порекомендував давати слідчий з огляду на те, що валютні операції між фізичними особами в Україні заборонені. Також за рекомендацією слідчого вона вирішила придбати спірний автомобіль у свого чоловіка як добросовісний набувач, уклавши договір купівлі-продажу через товарну біржу.

Представник відповідачів, адвокат ОСОБА_3 у ході судового розгляду справи наголошував на тому, що ОСОБА_4 не мав права передавати позивачам транспортний засіб по спірні довіреності, хоча фактично між сторонами відбувся договір купівлі - продажу, але процедуру відчуження автомобіля він не провів, надавши взамін цього довіреність. Передача грошей довіреністю не передбачена, тому у відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України з відповідача слід стягнути на користь позивачів безпідставно отримані від них кошти.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, не погодившись із ціною позову.

Так, ОСОБА_4 пояснив, що у травні 2009 року він придбав автомобіль МERCEDES-BENZ 208, у ОСОБА_6, який надав йому довіреність від імені ОСОБА_7 Через деякий час, виявивши в автобусі технічні неполадки, він вирішив його продати. 11.06.2009 року ОСОБА_4 зняв автомобіль із обліку у Дрогобицькому МРЕВ, а 26.07.2009 року передав його ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по довіреності, за що отримав від них по тодішньому курсу у гривнях 12500 доларів США. Заборон на автомобіль не було, в угоні він не числився, про порушену проти ОСОБА_6 кримінальну справу він тоді не знав, тому діяв правомірно. Звертав увагу суду, що позивачі безпідставно просять стягнути з нього гроші по теперішньому курсу долару до гривні, та вказував на те, що раніше по питанню повернення коштів вони до нього не звертались. У судовому засіданні 12 лютого та 27 лютого 2015 року відповідач пропонував ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вирішити спір добровільно, а саме пропонував прийняти від нього 70 тисяч гривень, однак позивачі відмовились. Крім того, відповідач не заперечував, що кошти за надання інформації про угон у сумі 150 грн. та вартість довіреності у сумі 350 грн., посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_5, оплачували позивачі.

Заслухавши доводи та заперечення сторін, представника позивачів, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так, як випливає із вироку Хмельницького міськрайонного суду від 28 квітня 2012 року, згідно якого ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, 30.03.2009 року у приміщенні приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_6 з метою заволодіння майном ОСОБА_7, а саме транспортним засобом "MERCEDES-BENZ 208", реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом обману потерпілої, не маючи наміру виконати умови договору найму (оренди) транспортного засобу щодо його повернення власнику, уклав із ОСОБА_7 договір найму (оренди) вказаного транспортного засобу, згідно з умовами якого ОСОБА_7 передала ОСОБА_6 в тимчасове платне користування транспортний засіб "MERCEDES-BENZ 208", і цього ж дня ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_7 довіреність на його експлуатацію строком на один рік. У травні 2009 року ОСОБА_6 з корисливих мотивів, не маючи права на відчуження вищевказаного транспортного засобу, усвідомлюючи протиправність своїх дій, без дозволу та відома власника, реалізував транспортний засіб "MERCEDES-BENZ 208", реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4

У подальшому, 26 липня 2009 року ОСОБА_4 у м. Івано-Франківську реалізував автомобіль "MERCEDES-BENZ 208", реєстраційний номер НОМЕР_1, за 12500 доларів США, що за курсом Національного банку України 95788 грн. 50 коп., ОСОБА_2, та перебуваючи у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 видав довіреність, згідно з якою уповноважив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розпоряджатись транспортним засобом.

За вироком суду автомобіль "MERCEDES-BENZ 208", реєстраційний номер НОМЕР_1, залишено ОСОБА_7 за належністю, на користь потерпілої ОСОБА_2 стягнуто з ОСОБА_6 10000 гривень моральної шкоди.

Крім того, матеріалами кримінальної справи № 1/2218/166/12 встановлено, що 22.05.2009 року приватний нотаріус Острозького районного нотаріального округу ОСОБА_9 посвідчив довіреність, згідно з якою ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_6 та ОСОБА_4 управляти та розпоряджатись належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого РЕВ 2-го МРВ ДАІ при УМВС України у Львівській області 18.01.2007 року, автомобілем "MERCEDES-BENZ 208", 2002 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2.

Однак за даними висновку почеркознавчої експертизи від 19.08.2009 року підпис у графі "підпис" у довіреності від імені ОСОБА_7 від 22.05.2009 року виконаний не ОСОБА_7, а іншою особою.

Відповідно до облікової картки приватного транспортного засобу НОМЕР_1, 11.06.20009 року вказаний автомобіль був знятий відповідачем на підставі доручення від 22.05.2009 року у Дрогобицькому МРЕВ з обліку для реалізації в межах України, та видано номерні знаки для разових поїздок НОМЕР_4 терміном до 11.09.2009 року.

Згідно довіреності від 26.07.2009 року, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_4, діючи від імені ОСОБА_7 по довіреності від 22.05.2009 року, посвідченій приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстром № 703, уповноважив ОСОБА_1 та ОСОБА_2, жителів м. Борислав, розпоряджатися (продати, обміняти тощо) транспортним засобом "MERCEDES-BENZ 208", 2002 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 на термін дії транзитних номерів.

28 липня 2009 року старшим слідчим ВРЗСЕ СВ ХМВ УМВС України Томусяк Н.І. було винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Із змісту постанови слідчого про передачу на зберігання речового доказу від 11.09.2009 року, слідує, що 04.09.2009 року слідчим було винесено постанову про визнання речовим доказом автобуса "MERCEDES-BENZ 208", 2002 року випуску, р.н.з. НОМЕР_4 та приєднання до кримінальної справи, після чого автомобіль був переданий на зберігання ОСОБА_1, в якого на той час він перебував.

Відповідно до біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу товарної біржі "Альянц" від 05.09.2009 року, ОСОБА_1, діючи за дорученням від 26.07.2009 року, продав своїй дружині ОСОБА_2 автомобіль "Мерседес Бенц", 208, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4.

Згідно з рапортом інспектора з розшуку Дрогобицького ВРЕР ДАІ Досяка М.В., автомобіль "MERCEDES-BENZ 208", 2002 року випуску, який належить ОСОБА_2, перебував у розшуку з 05.09.2009 року, та цього ж дня транспортний засіб був затриманий у ході проведення операції "Розшук".

11 вересня 2009 року слідчим було винесено постанову про проведення виїмки мікроавтобуса "Мерседес Бенц", 208, реєстраційний номерний знак НОМЕР_4, а згідно протоколу проведення виїмки від 14.09.2009 року, працівником Дрогобицького МВ ГУ МВСУ у Львівській області проведено виїмку вказаного транспортного засобу у позивачів для прилучення до кримінальної справи, порушеної відносно ОСОБА_6

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2010 року, ухваленим у цивільні справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання недійсним біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнання недійсним довіреності, яке набрало законної сили 09.12.2010 року, в позові ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено, позов ОСОБА_7 задоволено, та визнано довіреність від 22.05.2009 року, посвідчену приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу ОСОБА_9, недійсною, визнано довіреність від 26.07.2009 року, посвідчену приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 недійсною, визнано біржовий договір купівлі-продажу транспортного засобу від 05.09.2009 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним, визнано за ОСОБА_7 право власності на транспортний засіб марки "Мерседес бенц", моделі 2008, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Оцінюючи наведені обставини, суд вважає доведеним, що 26.07.2009 року ОСОБА_4 видав довіреність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на розпорядження неналежним йому транспортним засобом "MERCEDES-BENZ 208", 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, і цього ж дня отримав від позивачів гроші по існуючому тоді курсу долара до гривні на загальну суму 12500 доларів США.

14.09.2009 року транспортний засіб був вилучений з володіння позивачів на підставі постанови слідчого як речовий доказ у кримінальні справі, та в подальшому повернутий законному власнику ОСОБА_7, а кошти, отримані 26.07.2009 року відповідачем від позивачів за переданий їм по дорученню автомобіль, залишились у користуванні ОСОБА_4

Звертаючись до суду з позовом, позивачі просили стягнути з відповідача кошти на підставі норм Цивільного Кодексу України, які регулюють відшкодування шкоди.

Згідно матеріалів кримінальної справи, порушеної відносно ОСОБА_6, та вироку від 28.04.2012 року про засудження ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 190 КК України, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні шахрайських дій чи незаконного відчуження позивачам транспортного засобу "Мерседес Бенц", встановлена не була, і в порушені кримінальної справи відносно нього за ст. ст. 190, ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 358, 355 КК України постановами слідчого від 16.10.2010 року та 15.08.2011 року було відмовлено.

За змістом ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 509 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, а також зобов'язань, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її права має право на їх відшкодування.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду (ст. 1166 ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, суд вважає, що оскільки неправомірність дій відповідача встановлена не була, до виниклих між сторонами правовідносин норми закону про відшкодування шкоди застосовуватись не можуть, а визначаючи характер правовідносин сторін, суд вважає, що виниклі правовідносини між позивачами та відповідачем регулюються нормами про набуття та збереження майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тобто, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, висновків експертів.

Згідно ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки ОСОБА_4, який на час видачі позивачам спірної довіреності від 26.07.2009 року на розпорядження автомобілем "MERCEDES-BENZ 208", не був власником транспортного засобу, передав його фактично по довіреності позивачам, за що отримав від них грошові кошти та звернув їх на свою користь, хоча довіреність не передбачала отримання грошей, а договір купівлі-продажу між сторонами не укладався, тому саме він є належним відповідачем у даній справі, і наведені обставини свідчать, що отримані ним грошові кошти є безпідставно набутими у розумінні ст. 1212 ЦК України.

Щодо визначення суми коштів, які були безпідставно отримані відповідачем від позивачів, та перевіряючи доводи позивачів у цій частині, суд виходить із такого.

У судовому засіданні позивачі стверджували, що передали відповідачу 12500 доларів США, та збільшили ціну позову у зв'язку із значним зростанням курсу долара по відношенню до гривні на час розгляду справи у суді.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню безпідставно отримані грошові кошти, передбачені, зокрема, у статті 1212 ЦК України.

Оскільки вироком Хмельницького міськрайонного суду від 28 квітня 2012 року, де позивачка ОСОБА_2 вказана як потерпіла, встановлено, що ОСОБА_4 реалізував позивачам автомобіль "MERCEDES-BENZ 208" за 12500 доларів США, що за курсом банку 95787 грн. 50 коп., то саме цю суму у гривневому еквіваленті належить стягнути із відповідача порівну на користь кожного із позивачів.

При цьому суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Проте позивачі таких вимог не заявляли, а суд у відповідності до положень ст. 11 ЦПК України вийти за межі заявлених позовних вимог не може.

Суд вважає за необхідне також стягнути із відповідача на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати, які визнані відповідачем та не оспорювалось, а саме 150 гривень за отримання інформації від МРЕВ м. Івано-Франківськ про наявність чи відсутність заборон на відчуження транспортного засобу, та 350 гривень як вартість довіреності на розпорядження транспортним засобом.

Що стосується відшкодування моральної шкоди за позовними вимогами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі по 10000 гривень кожному, то слід вказати наступне.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 ст. 23 ЦК України визначено, в чому полягає моральна шкода.

Суд вважає, що внаслідок переживань, порушення нормального ритму життя через безпідставну передачу відповідачу грошових коштів, позивачі зазнали моральної шкоди, а тому на їх користь слід стягнути із відповідача по 1000 гривень як компенсації моральних переживань.

Разом з тим суд доходить висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріального збитку у розмірі 59000 гривень.

У позові ОСОБА_1 вказував, що придбаний у ОСОБА_4 автомобіль він використовував для перевезення пасажирів з м. Івано-Франківськ до м. Хмельницького на ринок, а внаслідок вилучення транспортного засобу він втратив щомісячний дохід у розмірі середнього заробітку 1000 гривень.

У суді позивач пояснював, що автомобілем "Мерседес-бенц" він перевозив найманих продавців по містах України для реалізації товарів, та в підтвердження цього надав суду звіти суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи платника єдиного податку за 2007 рік, 2008 рік та перший квартал 2009 року, згідно яких у 2007 році він перевозив пасажирів мікроавтобусом та здійснював торгівлю на ринках України промтоварами, а протягом 2008-першого кварталу 2009 року здійснював торгівлю промтоварами на ринках України та у. Борислав.

Проте жодного належного доказу на підтвердження того, що саме в результаті відібрання автомобіля "Мерседес-бенц", позивач був позбавлений можливості займатись підприємницькою діяльністю та втратив грошовий дохід у загальному розмірі 59000 гривень за період із жовтня 2009 року по серпень 2014 року, він суду не надав.

Крім того, суд не вбачає правових підстав для стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 потрачених ним 600 гривень при укладенні 05.09.2009 року біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу на товарній біржі "Альянц", оскільки дані правовідносини склались між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, і відповідача ніяким чином не стосуються.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню вимоги позивачів щодо відшкодування судових витрат у пропорційному співвідношенню до задоволених вимог, а також із позивачів слід достягнути на користь державного бюджету недоплачену ними суму судового збору при збільшенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 1212 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 48393,75 гривень (сорок вісім тисяч триста дев'яносто три гривні 75 копійок), 1000 (одна тисяча) гривень на відшкодування моральної шкоди, та 494,20 гривні (чотириста дев'яносто чотири гривні 20 копійок) судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 кошти у сумі 47893,75 гривень (сорок сім тисяч вісімсот дев'яносто три гривні 75 копійок), 1000 (одна тисяча ) гривень на відшкодування моральної шкоди, та 489 (чотириста вісімдесят дев'ять) гривень судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Державного бюджету недоплачену суму судового збору у розмірі 253,98 гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Державного бюджету недоплачену суму судового збору у розмірі 242,98 гривень.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення через Віньковецький районний суд до апеляційного суду Хмельницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Волкова