Справа 206/4264/15-ц
Провадження 2/206/1170/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" жовтня 2015 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі :

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Гуртовий В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

04 грудня 2013 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

18 березня 2014 року заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на домоволодіння по АДРЕСА_1, яке складається із наступного: А-1 - житловий будинок загальною площею 74,6 кв. м, житловою площею 32,8 кв. м, Б,Г - сараї, бІ - ґанок, погріб під Б, В - вбиральня, №1-2 - огорожа, І - мощення, №3 - водоколонка.

05 серпня 2015 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська за заявою відповідача ОСОБА_2 скасовано заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, ухвалене 18 березня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Позивач ОСОБА_1 з урахуванням останніх уточнених позовних вимог обґрунтувала позов тим, що вона є рідною дочкою ОСОБА_4 ОСОБА_5 є єдиною спадкоємицею після смерті матері, то вона успадкувала все її майно, а саме домоволодіння по АДРЕСА_1. Її дід ОСОБА_6 разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 отримали право власності по 1/2 частці кожного на домоволодіння по АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровськ. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті в спадщину вступили ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які успадкували дане домоволодіння у розмірі 1/2 частини. ОСОБА_3 належало 3/4 частини даного домоволодіння а ОСОБА_4 1/4 частина. ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_3, після її смерті в спадщину вступила ОСОБА_4, яка успадкувала спадкове майно, а саме домоволодіння по АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську. Отже ОСОБА_4 успадкувала після смерті матері 3/4 частини домоволодіння, але не оформлювала своє спадкове майно. Факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, даними домової книги. А також цей факт не заперечується відповідачем. Інший спадкоємець першої черги дочка ОСОБА_3 та рідна сестра ОСОБА_4 - ОСОБА_2 протягом 6 місяців до управління та володіння спадковим майном не вступила, оскільки у спадковому домоволодінні ніколи не проживала, комунальні послуги не сплачувала, правовстановлюючі документи у неї відсутні. Заяву про прийняття спадщини не подавала, тому вважається такою, що спадщину не прийняла. Тому ОСОБА_4 - власниця домоволодіння по АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську. ІНФОРМАЦІЯ_7 року померла ОСОБА_4, після її смерті залишилось спадкове майно на вище наведене домоволодіння. Позивач як рідна донька померлої вступила в спадщину як спадкоємець першої черги. Більше спадкоємців першої черги не має, рідний брат її ОСОБА_7, син ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6. ОСОБА_5 постійно проживає у домоволодінні та зареєстрована там і тому, є такою, що прийняла спадщину. 30 жовтня 2013 року вона звернулася до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори та їй було відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа власності на спадкове майно.

Вказані обставини стали причиною звернення позивача ОСОБА_1 до суду про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом на домоволодіння по АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.139-142).

19 серпня 2015 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання права власності на 3/8 частини домоволодіння в порядку спадкування за законом.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що її матері ОСОБА_3 та батькові ОСОБА_6 на праві власності належало по 1/2 частині домоволодіння АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_8 року її батько помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1. Спадщину після смерті батька прийняли в рівних частках її мати ОСОБА_3 та її сестра ОСОБА_4, які на момент смерті батька проживали з ним за однією адресою в спірному домоволодінні. Таким чином, після смерті її батька частка її матері в спірному домоволодінні склала 3/4 його частини: 1/2 частка на підставі рішення народного суду Самарського району м. Дніпропетровська від 14.03.1980 року, 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 1983 року. Житловий будинок має два окремих входи та поділений на дві квартири. У відокремленій частині, що є меншою за площею, проживала її мати ОСОБА_3. За життя її мати заповіт не складала та в усній формі розпорядилася, що її частка в домоволодінні буде належати їй та її сестрі ОСОБА_4 в рівних частках. ІНФОРМАЦІЯ_5 року її мати ОСОБА_3 померла. ОСОБА_5 поховала матір за власні кошти, так як її сестра не працювала, пенсіонеркою не була, ніяких доходів не мала. ОСОБА_5 постійно допомагала сестрі матеріально. Після смерті матері вона за домовленістю з сестрою зайняла частину будинку, в якій проживала їх мати. Ця частина будинку відповідала її частці в спадковому майні - ( 3/4 :2) 3/8 частини спірного домоволодіння. В березні 1997 року вона повністю привела в належний стан приміщення в будинку, які фактично стали належати їй. Викинула всі непотрібні речі, забрала собі на пам'ять деякі речі, які належали її матері, а саме: машинку швейну ручну "Подольськ", часи наручні та намисто з бурштину, а також художні книги. Більше нічого цінного після матері не залишилося. Крім того, вона побілила стіни та стелю, пофарбувала вікна та підлогу. Всі ремонтні роботи були нею виконані до Великодня, тобто до 27 квітня 1997 р. Разом зі своєю сестрою ОСОБА_4 весною 1997 року вона посадили город, а потім обробляли земельну ділянку. Вказані обставини свідчать про те, що вона відповідно до п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3, так як вступила в управління та володіння спадковим майном. Так як вона прийняла спадщину, то вона відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР належить їй з моменту відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Але з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори вона не зверталася.

В травні 1997 року син її сестри ОСОБА_4 - ОСОБА_7 фактично створив сім'ю і разом з дружиною ОСОБА_5 попросили її, щоб їм дозволила проживати в її частині будинку. Відмовити племіннику вона не могла, тому надала свою згоду на його проживання. ОСОБА_5 постійно спілкувалася з сестрою та племінницею, допомагала їм чим могла, так як сестра не працювала, вживала спиртні напої, тому жити було ні на що. Так як її племінник зловживав спиртними напоями, то його сім'я розпалася і дружина залишила його приблизно за рік до його смерті та вибралася з будинку. В 2008 році племінник ОСОБА_7 помер. За час свого проживання в належній їй частині будинку племінник призвів її до стану, непридатного для проживання. Так, стеля в кухні впала, стіни були обдерті, дерев'яна підлога місцями провалилася, чавунну батарею племінник здав на металобрухт. Проживати в приміщеннях було неможливо. Тому з 2009 року вона разом зі своєю онукою ОСОБА_8 почала робити ремонт в її частині будинку. Ремонтні роботи виконувалися протягом 2009-2010 років. Було відремонтовано стелю, придбана батарея та відновлена система опалення, постелена нова дерев'яна підлога, 2 вікна заклали, а 4 вікна поміняли на металопластикові. Була повністю замінена електропроводка, проведена вода. Було пошпакльовано всі стіни, а в коридорі стіни були обшиті пластиком. В кімнатах стіни були поклеєні шпалерами. Вхідні двері були замінені на металеві. Крім того, був відновлений ганок, гак як сходи повністю розвалилися, тому необхідно було зробити нові сходи, ця частина будинку була повністю утеплена зовні. Її сестра ОСОБА_4 раптово померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року. В цей час в її частину будинку вселилася її онука ОСОБА_8 зі своєю малолітньою дитиною, яка проживає в будинку до цього часу. Влітку 2010 року вона з онукою розібрала в дворі дерев'яний сарай, який розвалився, частину сміття спалила, а частину вивезла з двору. ОСОБА_1 через місяць після смерті своєї матері, народила дитину. З її онукою ОСОБА_8 вони проживали практично однією сім'єю, так як ОСОБА_1 після народження дитини працевлаштувалася, тому вона та її онука доглядали за її дитиною до досягнення нею 3-річного віку. ОСОБА_5 постійно після смерті сестри говорила ОСОБА_1 про те, що треба оформити документи на спірне домоволодіння, вона не заперечувала, але говорила, що документів ніяких немає і треба документи відновлювати. Але її право на частину домоволодіння вона завжди визнавала і для неї було несподіванкою, коли ОСОБА_1 повідомила її онуці про те, що домоволодіння повністю належить тільки їй.

На підставі викладеного просить суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Визнати за нею право власності на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Та стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати (а.с.149-151).

Представник позивача ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов підтримали в повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені в уточненій позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Проти зустрічного позову заперечували у повному обсязі та просили відмовити. Позивач ОСОБА_1 пояснила, що коли вона вступила у спадщину після смерті матері ОСОБА_4 вона була єдиним спадкоємцем. 1/4 частина належала її матері, а 3/4 частині її бабусі. Мати після смерті бабусі спадщину не оформила. Зазначила, що дійсно у будинку з 2011 року проживала онука відповідачки ОСОБА_8. Робили ремонтні роботи, але кошти на це давала вона.

Також від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_5 надійшли письмові заперечення на зустрічний позов, які обґрунтовані тим, що стосовно тверджень ОСОБА_2 про фактичне прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 відповідно до ст. 548, 549 ЦК України (1963р.), звертають увагу суду на тому, що вступ в управління та володіння спадковим майном мав відбутись відповідно до ст. 549 ЦК УРСР протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, тобто протягом 6 місяців з ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Позивач не надає належних та допустимих доказів того, що вона вступила в управління і володіння спадковим майном впродовж 6 місяців з 13.02.1997 р., а отже вважається такою, що вона відмовилась від спадщини. Позивач ОСОБА_2 ніколи не проживала у спадковому будинку, ніколи не мала правовстановлюючих документів на будинок та навіть не мала ключів від дверного замку будинку, а тому не вступала у фактичне користування спірним житловим будинком, заходів щодо охорони майна не вживала, за власний рахунок жодних витрат, в тому числі на комунальні послуги, податку на земельну ділянку, ремонтні роботи - не здійснювала, і жодним доказом інше не підтверджується. Щодо намагання ОСОБА_9 всі перелічені у позові обставини доводити лише за допомогою показань свідків, то необхідно зауважити, що такий спосіб доказування не є належним та суд має оцінювати такі покази критично, оскільки жодним письмовим доказом по справі обставини, викладені у позові, не підтверджується, і ОСОБА_1 має обґрунтовані сумніви щодо здатності свідків ОСОБА_2 пам'ятати обставини, що відбулись у 1997 р. - майже 17 років тому назад. Крім того, є обставини справи, які можливо підтвердити тільки письмовими доказами: чи здійснювала позивачка витрати на ремонт будинку, оплату податку на землю, оплату комунальних послуг, чи проживала та була зареєстрована позивачка у спірному будинку тощо. Звертають увагу суду на той факт, що всі комунальні платежі сплачувала ОСОБА_4, особові рахунки оформлені на її ім'я. Також ОСОБА_4 отримала свідоцтво про смерть ОСОБА_3, соціальну допомогу по похованню після померлої ОСОБА_3, тобто була на той момент єдиним спадкоємцем, що не тільки проживала, а й вступила у фактичне користування спадковим будинком. Що стосується тверджень ОСОБА_2 про нібито здійснений нею навесні 1997 р. поточний ремонт та оброблення земельної ділянки, то вони є надуманими та бездоказовими, оскільки до 2010р. Позивачка взагалі не проявляла інтересу до спадкового будинку. Інших істотних обставин справи, які свідчать про вступ у фактичне володіння спадковим майном у період з 13.02.1997 р. по 13.08.1997 р., позовна заява ОСОБА_2 не містить. Посилання на те, що нею у 2010 р. змінено 4 вікна, двері, підлогу, батарею, утеплено стіни - є по-перше, бездоказовими, по-друге, не відносяться до даної справи, предмету доказування, а тому не впливають на правильність її вирішення (а.с.156-158).

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_10 в судовому засіданні проти первісного позову заперечували частково, зустрічний позов просили задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові. ОСОБА_2 пояснила, що коли мати ОСОБА_3 померла в 1997 році, вона деякі її речі взяла у спадщину. Ховала мати. Взяла часи, швейну машинку та намисто. У них була усна домовленість з померлою сестрою. Робила поточні ремонти. Після ремонту у будинок вселилася онука. Стосунки були гарні. Як брала речі матері бачила свідок. Роботи у будинку робила до 2000 року. Онука мешкала у будинку і мала від нього ключі. Документів на будинок дійсно не має.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_10 пояснила, що ними було надано всі докази. Обставини підтверджуються показами свідків та документами по справі. ОСОБА_1 не заперечувала, що у будинку мешкала онука ОСОБА_2 ОСОБА_2 взяла речі матері, робила дрібні ремонти у будинку і є такою, що прийняла спадщину після смерті матері. Тому після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла як ОСОБА_1 через свою матір, так і ОСОБА_2 Допитані в судовому засіданні свідки з обох сторін підтвердили, що у ОСОБА_3 навіть не було в чому її ховати, тому брати у будинку майже не було чого.

Третя особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове не з'явилися, після скасування заочного розгляду справи заяв не надавали, причина неявки суду не відома, раніше ними було надано спадкову справу після смерті ОСОБА_4, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не відкривалася.

Вислухавши доводи та пояснення позивача та її представника, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оглянувши речі, які взяла ОСОБА_2, допитавши свідків, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.8).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.152).

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 4 від 08 вересня 2015 року ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, 25 березня 1965р. уклала шлюб з ОСОБА_12, актовий запис № 376, після реєстрації шлюбу прізвище взяла ОСОБА_12 (а.с.193).

ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_6 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 1983 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-2092, спадкоємцями майна ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4, яке складається із 1/2 частини шлакобетонного будинку, загальною площею 32,8кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці розміром 818кв.м., який належить померлому на підставі свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Самарської районної ради 20 лютого 1979 року, зареєстрованого 20 лютого 1979 року під № 359-65 в Дніпропетровському інвентар бюро (а.с.15).

Згідно довідки Комунального підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за № 15171 від 29.11.2011 року право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, станом на 28.11.2011р. зареєстровано за гр. ОСОБА_3 1/2 частка на підставі рішення Народного суду Самарського району м. Дніпропетровська від 14.03.80 р., а 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08 грудня 1983 року Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-2092; а за гр. ОСОБА_4 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08 грудня 1983 року Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-2092 (а.с.12).

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 2 від 13 жовтня 2015 року ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3 14 жовтня 1972р. уклала шлюб з ОСОБА_14, актовий запис № 755, після реєстрації шлюбу прізвище взяла ОСОБА_14 (а.с.200).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.46).

З Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 36284424 від 10.01.2014 року вбачається, що після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року спадкова справа не відкривалася (а.с.49).

Згідно даних домової книги ОСОБА_4, на той час і згодом проживала у домоволодінні разом з ОСОБА_3, будучи там зареєстрованою (а.с.70-81), є спадкоємицею першої черги після смерті матері ОСОБА_3 та вступивши в управління спадковим майном.

З наданих квитанцій про сплату комунальних платежів вбачається, що ОСОБА_4 сплачувала за комунальні послуги та на її ім'я оформлені особові рахунки (а.с.159-163).

ОСОБА_2 є також спадкоємицею першої черги після смерті матері ОСОБА_3, але заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала про що свідчить відсутність спадкової справи, разом зі спадкодавцем не проживала та не була зареєстрованою.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_4 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.10), не оформивши свої спадкові права після смерті ОСОБА_3

З спадкової справи № 36/2011, відкритої до майна ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року вбачається, що з заявою про прийняття спадщини зверталася її донька ОСОБА_1 (а.с.36-48).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документ щодо належності ОСОБА_4 житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, у неї відсутні документи, які підтверджують факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.17).

Як вбачається з технічного паспорту від 19.07.1982 року, домоволодіння по АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровськ складається з наступного: А-1 - житловий будинок, Б,Г - сарай, В - вбиральня, №1-2 - огорода, І - мощення, №3 - водокол. (а.с. 94-97).

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони ОСОБА_1: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 пояснили, що спірне домоволодіння було поділено на два помешкання ще померлими ОСОБА_6 та ОСОБА_3 У половині ОСОБА_6 після його смерті мешкала ОСОБА_4 та її донька ОСОБА_1 і син ОСОБА_21. У другій половині мешкала бабуся ОСОБА_3 Після її смерті у цій половині мешкав ОСОБА_7 та його родина. Після смерті ОСОБА_21 та ОСОБА_4 до позивача переїхала жити її племінниця ОСОБА_8, онука відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 мешкала з ОСОБА_1, а потім переїхала до частини бабусі. Робили там ремонти, вставляли вікна, батареї. Коли померла бабуся ОСОБА_3 її навіть не було в чому ховати, у будинку майже не було меблів. Ховали сусіди, давали одяг, готували у сусідів, а поминали у ОСОБА_2 Хоча за життя матері ОСОБА_2 рідко приходила. Підтвердили той факт, що онука відповідача ОСОБА_2 мешкала у будинку ОСОБА_3 і робила косметичний ремонт, міняла вікна.

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони ОСОБА_2: ОСОБА_8, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_23 пояснили, що після смерті бабусі ОСОБА_3 у її частині будинку мешкав ОСОБА_7. Він просив дозволу у ОСОБА_2 мешкати у тій частині будинку, оскільки вважалося, що ця половина належить ОСОБА_2 Після його смерті у цій частині мешкала онука ОСОБА_2, племінниця ОСОБА_1 ОСОБА_8, яка робила там ремонт за допомогою коштів ОСОБА_2 ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_3 взяла її речі, а саме ручну швейну машинку, намисто. Машинкою наразі користується донька ОСОБА_2 ОСОБА_5 завжди вважала, що то її частина будинку. Також ОСОБА_2 робила сходи.

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні доказами та нормами матеріального і процесуального права, що регулюють дані правовідносини, суд приходить до наступного.

В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положенням ст. 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Змістом ст. 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями першої черги є ОСОБА_4 та ОСОБА_2

У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 є донькою померлої ОСОБА_3, після її смерті вона взяла речі матері, що також підтвердили в судовому засіданні свідки.

Суд не бере до уваги твердження позивача ОСОБА_1 про те, що оглянуті речі в судовому засіданні не належали померлій ОСОБА_3, оскільки це спростовується показами свідків.

Факт проживання у спірній частині будинку онуки відповідача ОСОБА_2 не заперечувався і позивачем.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов в цій частині, встановивши факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках.

Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Суд вважає, що своїми діями ОСОБА_2 прийняла спадщину після ОСОБА_3, зокрема шляхом вступу у володіння речами спадкодавця - швейною машинкою «Подольськ» з ручним приводом, намистом з жовтого каміння, механічним наручним годинником у корпусі з металу, які надала для огляду в судовому засіданні. Крім того ОСОБА_2 брала участь у ремонті частині будинку, інших гоподарських роботах.

Розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та задоволення зустрічного. Виходячи із часток, які належали матері ОСОБА_1 - ОСОБА_4 (1/4 частка) та ОСОБА_3 (3/4 частки), позивачу за первісним позовом повністю належить 1/4 частка, а 3/4 частки повинні належати порівну сторонам, тобто по 3/8 частки. Отже, частка ОСОБА_1 складатиме 1/4+3/8=2/8+3/8=5/8, а ОСОБА_2 - 3/4:2=3/8 спірного домоволодіння.

Керуючись ст.ст. 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, ст.ст. 1218, 1222, 1223, 1261, 1268, 1269 Цивільного кодексу України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 та після ОСОБА_4 право власності на 5/8 (п'ять восьмих) частин домоволодіння по АДРЕСА_1, яке складається із наступного: А-1 - житловий будинок загальною площею 74,6 кв. м, житловою площею 32,8 кв. м, Б,Г - сараї, бІ - ґанок, погріб під Б, В - вбиральня, №1-2 - огорожа, І - мощення, №3 - водоколонка.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Визнати за ОСОБА_2(і.н. НОМЕР_2) в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 право власності на 3/8 (три восьмих) частини домоволодіння по АДРЕСА_1, яке складається із наступного: А-1 - житловий будинок загальною площею 74,6 кв. м, житловою площею 32,8 кв. м, Б,Г - сараї, бІ - ґанок, погріб під Б, В - вбиральня, №1-2 - огорожа, І - мощення, №3 - водоколонка.

Стягнути із ОСОБА_2(і.н. НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) різницю належних до стягнення судових витрат зі сплаченого сторонами судового збору в розмірі 480 (чотириста вісімдесят) гривень 29 коп.

Стягнути із ОСОБА_2(і.н. НОМЕР_2) на користь держави недоплачений судовий збір за вимогу немайнового характеру в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.О. Сухоруков