Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1924/15 Головуючий у 1 інстанції: Шудрик А.А.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 04" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі ОСОБА_4

на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Реєстраційна служба Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області, про визнання нежитлового приміщення - магазину об'єктом спільної сумісної власності, визнання права власності по 1/2 частині нежитлового приміщення магазину,поділ в натурі, погашення договору купівлі-продажу та скасування обтяження в Державному реєстрі речових прав, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнював, до ОСОБА_5, третя особа: Реєстраційна служба Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області, про визнання нежитлового приміщення - магазину об'єктом спільної сумісної власності, визнання права власності по 1/2 частині нежитлового приміщення магазину, поділ магазину в натурі по ? частини, погашення договору купівлі-продажу та скасування обтяження в Державному реєстрі речових прав.

В обґрунтування вимог зазначив, що з 04.03.1965 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05.03.2014 року шлюб розірвано.

У шлюбі сторонами придбано нежитлове приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Право власності оформлено на відповідачку.

Вважає, що вказане нежитлове приміщення магазину є об'єктом спільної сумісної власності і підлягає розподілу відповідно до закону.За результатами судово-технічної експертизи встановлено можливість розподілу об'єкту нерухомості в натурі, вказано, яке переобладнання необхідно здійснити.

На підставі ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України остаточно просив:

- визнати нежитлове приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом спільної сумісної власності його та ОСОБА_5

- визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного нежитлового приміщення магазину з виділом частки в натурі, на яку припадає: частина торгового залу 1 розмірами 4,44м х 4,50м площею 20,0 кв.м, частина підсобного приміщення 3 розмірами 4,44 м х 2,30м площею 10,2 кв.м, загальною площею 30,2 кв.м (згідно додатку №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01.12.2014 року) з правом реєстрації права власності в органах реєстраційної служби.

- визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину вказаного нежитлового приміщення магазину з виділом частки в натурі, на яку припадає: частина торгового залу 1 розмірами 1,91м х 4,50м площею 8,6 кв.м, підсобне приміщення 2 площею 10,9 кв.м, частина підсобного приміщення 3 розмірами 4,65м х 2,30м площею 10,7 кв.м, загальною площею 30,2 кв.м (згідно додатку №3 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01.12.2014 року) з правом реєстрації права власності в органах реєстраційної служби.

- договір купівлі - продажу від 14.06.2005 року, укладений між Оріхівським районним споживчим товариством та ОСОБА_5, погасити.

- скасувати обтяження в Державному реєстрі речових прав за №6707408, а саме арешт майна - нежитлового приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що накладався згідно з ухвалою Оріхівського районного суду про забезпечення позову від 01.08.2014 року.

- судові витрати у вигляді судового збору та витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, покласти на відповідачку.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано нежитлове приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Договір купівлі - продажу від 14.06.2005 року, укладений між Оріхівським районним споживчим товариством та ОСОБА_5, погашено.

Скасовано обтяження в Державному реєстрі речових прав за №6707408, а саме арешт майна - нежитлового приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що накладався згідно з ухвалою Оріхівського районного суду про забезпечення позову від 01.08.2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на незастосування судом першої інстанції норм ст. 364 ЦК України, порушення норм ст. 88 ЦПК України, просить змінити рішення суду, задовольнивши уточнені позовні вимоги в повному обсязі, а саме:

- визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного нежитлового приміщення магазину з виділом частки в натурі, на яку припадає: частина торгового залу 1 розмірами 4,44м х 4,50м площею 20,0 кв.м, частина підсобного приміщення 3 розмірами 4,44 м х 2,30м площею 10,2 кв.м, загальною площею 30,2 кв.м (згідно додатку №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01.12.2014 року) з правом реєстрації права власності в органах реєстраційної служби.

- визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину вказаного нежитлового приміщення магазину з виділом частки в натурі, на яку припадає: частина торгового залу 1 розмірами 1,91м х 4,50м площею 8,6 кв.м, підсобне приміщення 2 площею 10,9 кв.м, частина підсобного приміщення 3 розмірами 4,65м х 2,30м площею 10,7 кв.м, загальною площею 30,2 кв.м (згідно додатку №3 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01.12.2014 року) з правом реєстрації права власності в органах реєстраційної служби,судові витрати у вигляді судового збору та витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, покласти на відповідачку.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, придбано під час перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за спільні кошти та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнав ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишив магазин у їх спільній частковій власності.

Проти визнання магазину спільною сумісною власністю відповідачка не заперечувала.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Предметом апеляційного перегляду є рішення суду в частині відмови у позові щодо поділу нерухомого майна у натурі.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України).

Положеннями ст. ст. 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, яке є у спільній частковій власності, у натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ст. 5 Закону України "Про основи містобудування", ст.ст.12, 23 Закону України "Про планування і забудову територій", ст.9 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво об'єкту нерухомості вимагає розробки і затвердження у встановленому порядку компетентними органами проекту його будівництва та отримання дозволів і узгоджень відповідних органів та служб на здійснення будівельних робіт.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України "Про планування і забудову територій" забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі - будівництво). Будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Так, згідно вимог ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій".

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України "Про планування і забудову територій" відповідно до генеральних планів населених пунктів сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, вирішують, зокрема питання щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій" фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво).

Відповідно до ч. 6 ст. 24 даного Закону дозвіл на будівництво надається на підставі комплексного висновку щодо відповідності запропонованого будівництва містобудівній документації, державним будівельним нормам, місцевим правилам забудови (далі - комплексний висновок).

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що нерухоме майно зареєстровано як магазин "Хліб", розташовано в смт Комишуваха Оріхівського району Запорізької області.

Доказів про збереження при поділі магазину його призначення позивач не надав, у матеріалах справи відсутні висновки відповідних державних органів щодо дозволу на переобладнання магазину.

В обґрунтування позовних вимог про поділ магазину в натурі і виділення кожному співвласнику конкретних приміщень, і в апеляційній скарзі, оспорюючи рішення суду в частині відмови у позові, позивач посилається на доведеність позовних вимог висновками будівельно-технічної експертизи. Проте зазначені доводи є неприйнятними.

Висновки будівельно-технічної експертизи щодо порядку поділу нерухомого майна не замінюють дозвільну документацію повноважних органів, експертиза не містить відомостей, що проведення робіт з переобладнання з метою поділу спірного об'єкту в натурі буде відповідати будівельним нормам і правилам, санітарним та протипожежним вимогам.

Оскільки позивач не здійснив заходи по виконанню вищевикладених вимог закону, позовні вимоги про поділ магазину в натурі не можуть бути задоволені.

Разом з тим, суд задовольнив вимоги позивача в частині погашення договору купівлі-продажу магазину.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (стаття 328 ЦК України).

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (закріплених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника) визначений у статті 16 ЦК України.

Такий способом захисту цивільних прав та інтересів як погашення договору взагалі не передбачений.

Більше того, договір купівлі-продажу не порушує права позивача, а навпаки, саме на зазначений договір позивач посилався в обґрунтування набуття магазину у спільну сумісну власність під час перебування у шлюбі.

Таким чином, вимоги погасити договір купівлі-продажу є такими, що суперечать закону. Оскільки суд при вирішенні зазначених вимог позивача порушив матеріальний закон, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ч.3 ст.303 ЦПК України вправі вийти за межі доводів апеляційної скарги, і на підставі п.4 ч. 1 ст.309 ЦПК України скасувати рішення суду в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про погашення договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Вимоги про стягнення витрат на проведення експертизи є безпідставними, оскільки в позові про поділ в натурі відмовлено.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, за вирішенням питання про розподіл судового збору позивач вправі звернутися до суду першої інстанції, який ухвалив рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 27 січня 2015 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про погашення договору купівлі-продажу від 14.06.2005 р. і в задоволенні цих вимог відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: