Справа № 363/3317/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2015 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Рудюк О.Д., ознайомившись з позовної заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, треті особи Київське міське управління юстиції, ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій нотаріусів та відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана вище позовна заява, у якій просить суд визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 неправомірними; стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПравексБанк» суму спричиненої шкоди у розмірі 456 746,94 доларів США, суму судового збору 3 654,00грн.; зобовязати вчинити певні дії.

Позивач зазначає, що, враховуючи, що нотаріат не наділений публічно-правовими функціями, а даний інститут функціонує в межах приватного права, тобто відноситься до цивільно-правової сфери, то такі дії нотаріусів слід розглядати в цивільному судочинстві.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч.2 ст.50 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, перевіривши належність справи до юрисдикції та підсудності Вишгородського районного суду Київської області встановлено наступне.

Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

Статтею 107 ЦПК встановлено, що всі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються судами першої інстанції, якими є районні, районні у містах, міські та міськрайонні суди.

Правила підсудності справ у цивільному судочинстві можуть визначатися лише процесуальним законом. Питання про підсудність справ позовного провадження визначається главою 1 розділу III ЦПК України.

За загальними правилами підсудності позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або зареєстрованим у встановленому порядку місцем її перебування (ч.1 ст.109 ЦПК України).

Позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області визначивши підсудність даного спору із застосуванням правил виключної підсудності (ст.114 ЦПК України).

Позивач вважає, що на оскарження дій нотаріусів чи відмову в їх вчиненні розповсюджуються правила виключної підсудності, - якщо предявлені позовні вимоги стосуються нотаріально посвідченого договору про відчуження нерухомості, то позов подається з дотриманням правил про виключну підсудність, тобто до суду за місцем знаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або його основної частини.

У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013р. викладено позицію щодо застосування правил виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч.1 ст.114 ЦПК). Згідно з положеннями ст.181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст.358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.364,367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.370,372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, виключна підсудність застосовується для тих категорій справ, у яких виникає спір про нерухоме майно, а не з приводу нього.

Зважаючи на те, що даний спір виник у площині цивільно-правових відносин з приводу дій нотаріуса на підставі вчинення нотаріальних дій, а не безпосередньо з приводу нерухомого майна, суд вважає, що до даного спору не можуть застосовуватись правила виключної підсудності.

Така позиція викладена, зокрема, і у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31.01.1992року.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, місцезнаходження відповідачів м. Київ (відповідач-1: вул. Горького, 58 м. Київ; відповідач-2: вул. Мельникова, 32 кім.12 м. Київ).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України заява повертається у випадках, коли справа не підсудна цьому суду.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.114 ЦПК України, приймаючи до уваги керівні розяснення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013р. та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» №2 від 31.01.1992року, суд приходить до висновку про повернення позовної заяви позивачу, оскільки у даному випадку справа Вишгородському районному суду Київської області не підсудна.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі повернення заяви або скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110,114 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, треті особи Київське міське управління юстиції, ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій нотаріусів та відшкодування збитків повернути позивачу для подачі до належного суду.

Зобовязати Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області повернути ПАТ КБ «ПравексБанк» сплачений ним судовий збір в сумі 3 654,00грн. відповідно до платіжного доручення №141096342 від 02.07.2015р.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку її апеляційного оскарження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її оголошення.

Суддя О.Д.Рудюк