АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2188/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріАнкудінову О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

19 травня 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, після розлучення батьків - ОСОБА_8 та ОСОБА_6, вона залишилася проживати з матір'ю.

Відповідач на підставі рішення суду виплачував на користь матері аліменти на її, позивачки, утримання. 20 жовтня 2014 року вона досягла повноліття, а тому стягнення було припинено.

З вересня 2013 року вона, ОСОБА_7, навчається у Дніпропетровському національному університеті ім. О.Гончара на 2-гому курсі на денній формі навчання, а тому позбавлена можливості заробляти собі кошти. В зв'язку з цим повністю знаходиться на утриманні матері, у якої, крім неї, є ще дитина.

Тому просить суд: ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_6 на її користь аліменти на утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на місяць на весь період її навчання, або до досягнення нею 23 років.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 19 травня 2015 року до закінчення навчання останньою, тобто до 30 червня 2017 року.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_6, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та закрити провадження по даній справі в зв'язку з тим, що всі питання даних правовідносин вже було розглянуто в іншій цивільній справі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач зобов'язаний та може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дочки, яка є повнолітньою та продовжує навчання.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_6 є батьком позивачки по справі, яка є студенткою денної форми навчання факультету суспільних наук і міжнародних відносин Дніпропетровського національного університету імені О.Гончара, навчається за рахунок бюджетного фонду, строк навчання з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року, що підтверджено довідкою № 87-325-578 від 03.07.2015 року, виданою цим університетом (а.с. 40).

Відповідно до ст. ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом ст. 199 СК України обов'язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків.

Оскільки відповідач, як батько, такої допомоги їй не надає, тому суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з нього аліментів на користь позивачки на її утримання в зв'язку з навчанням у навчальному закладі до досягнення нею 23-х річного віку у розмірі 500 грн., так як судом встановлено, що відповідач постійного заробітку (доходу) не має.

Наявність на утриманні відповідача в даний час малолітнього сина ОСОБА_10 та його батька - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонера, інваліда 1-ої групи, не позбавляє його обов'язку утримувати дочку, яка навчається і потребує допомоги.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів того, що він надає будь-яку матеріальну допомогу батькові - пенсіонеру, який також має свій дохід - пенсію. А з повідомлення, доданого до апеляційної скарги, вбачається, що за заявою представника малозабезпеченої сім'ї ОСОБА_6 призначено соціальну допомогу з 01.04.2015 року по 30.09.2015 року в сумі 73.08 грн.(а.с.55).

Між тим, дані обставини враховані судом при визначенні розміру аліментів

Доказів того, що відповідач взагалі немає можливості надавати таку допомогу своїй дочці по стану здоров'я чи в зв'язку з тяжким матеріальним становищем або з інших причин, він суду не надав. Тим більше, що в запереченні він фактично погоджується на надання допомоги, в тому числі і сплати аліментів дочці, але при умові, що та буде з ним зустрічатися і спілкуватися (а.с.15-17).

Що стосується вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, в іншій цивільній справі та прохання апелянта в зв'язку з цим закрити провадження у даній справі, то слід зазначити, що з таким позовом до відповідача зверталася мати дитини - ОСОБА_8. Рішенням Уманського міськрайонного суду від 03 березня 2015 року їй відмовлено в задоволенні позову з тих підстав, що нею не було надано суду доказу про продовження дочкою навчання, так як надана суду довідка була дійсна з 01.09 по 31.12.2014 року (а.с.22).

Відповідно до п.2 ч.1 статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В даному випадку сторона позивача є не тою самою стороною, що в попередньому позові.

Тому колегія суддів вважає вірним, що суд першої інстанції розглянув дану справу, не закриваючи провадження по ній та прийшов до вірного висновку про необхідність часткового задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 500 грн. на місяць.

Вірним є рішення і в частині стягнення судових витрат, оскільки воно ґрунтується на вимогах чинного законодавства і зокрема вимогам ст. 88 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору об'єктивно оцінив докази та дав їм належну правову оцінку, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :