АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Лазаренко В.В.
№22-ц/796/5367/2015 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ПАТ «БАНК ФОРУМ» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому,з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору № 0019/08/00-Z від 22 лютого 2008 року в розмірі 33 025,81 дол. США з яких: поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів - 29 808,74 дол. США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 2 303,71 дол. США; поточна заборгованість за нарахованими процентами - 398,28 дол. США; сума пені з розрахунку 0,2% в день за простроченим процентами - 515,08 дол. США.

В мотивування вимог послався на те, що відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконують, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ «БАНК ФОРУМ» заборгованість за кредитним договором від 22 лютого 2008 року №0019/08/00-Z в загальному розмірі 33 025,81 доларів США, що згідно офіційного курсу валют НБУ до гривні станом на 07 листопада 2014 складає 477905,20 грн. Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що в матеріалах справи є копія вимоги про дострокове виконання порушених зобов'язань за кредитним договором та договором поруки (а.с.22-23), копія вимоги до відповідача про дострокове виконання зобов'язання (а.с.24-25), копія вимоги до відповідача про усунення порушення (в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку») (а.с.26-27), проте немає жодного доказу, що ці вимоги були надіслані позивачем на його адресу та на адресу ОСОБА_2 Відсутність доказу про направлення позивачем на адресу відповідачів вимог про дострокове повернення кредитних коштів позбавляє можливості з'ясувати дату, з якої позивач мав право звертатися до суду з даним позовом при умові залишення таких вимог без задоволення у визначений кредитним договором строк.

Крім того, позивач у початковому ліквідаційному балансі заборгованість відповідача відобразив в гривневому еквіваленті і в зв'язку з відсутністю ліцензії на здійснення операцій з іноземною валютою повинен був звертатися до суду з вимогою до відповідачів про сплату боргу в грошовій одиниці України - гривні.

Зазначив, що суд, отримавши від позивача заяву про збільшення розміру позовних не повідомив відповідачів про зміну позивачем розміру позовних вимог шляхом надсилання на їх адресу копії заяви, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи належних доказів про надсилання копії такої заяви відповідачам (а.с.75-81). За таких обставин суд не мав права приймати 01 грудня 2014 року заочне рішення, а повинен був відкласти розгляд справи.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача проти апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду у справі залишити без змін.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, заборгованість у повному обсязі не погашена, тому відповідачі мають відповідати за зобов'язаннями солідарно.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що 22 лютого 2008 pоку між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «БАНК ФОРУМ», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0019/08/00-Z, за яким банк надав останньому грошові кошти у сумі 125 330 доларів США з терміном користування по 21 лютого 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13% річних, а ОСОБА_2 зобов'язалася повертати кредитні кошти частинами щомісячно в сумі не менше 1045 доларів США на рахунок НОМЕР_1, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання вказаних зобов'язань 22 лютого 2008 року з ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно якого останній поручається перед позивачем за виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, у повному обсязі, та зобов'язується в разі невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, погасити існуючу заборгованість за кредитом, а саме: суму кредиту, нараховані проценти, можливі штрафні санкції та інші платежі передбачені Кредитним договором.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, та у відповідності до вимог п. 3.1.1. Кредитного договору, на підставі заявки на видачу готівки №210538 (меморіальний валютний ордер від 22.02.2008р.) позивач надав ОСОБА_2 кредитні кошти.

Проте, ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує з квітня 2014 року не сплачує проценти за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 07 листопада 2014 року становить 33025,81 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 477905,20 грн., з яких: поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів складає - 29808,74 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 431352,14 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами складає - 2303,71 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 33336,20 грн.; поточна сума заборгованості за нарахованими процентами складає - 398,28 долар США, що згідно з курсом НБУ становить 5763,37 грн.; сума пені з розрахунку 0,2% в день за простроченим кредитом та процентами складає 515,08 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 7453,48 грн.

З матеріалів справи убачається, що ПАТ «БАНК ФОРУМ» з метою дострокового стягнення коштів, на виконання п.5.3. кредитного договору повідомив відповідачів про наявність заборгованості за кредитним договором №0019/08/00-Z, необхідність її погашення, надіславши на їх адресу вимоги щодо дострокового погашення заборгованості.

Отже, доводи апелянта про те, що він не отримував такої вимоги не заслуговують на увагу суду, оскільки у справі є зворотне поштове повідомлення про вручення ОСОБА_1 вимоги, яку він отримав 26.08.2014 року.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 626, 530 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.1 ст.1050 ЦК України у разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що умови договорів не виконуються належним чином, а відповідачі повинні відповідати перед банком, включаючи сплату основного боргу, суми несплачених відсотків та пені на дату проведення розрахунку заборгованості.

Щодо тверджень апелянта про неможливість встановлення дати з якої позивач мав право звертатися до суду із позовом, колегія зазначає наступне.

Зі змісту ст.ст. 559, 598 ЦК Україна вбачається, що припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч.1 ст.559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки припинення поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Результат аналізу зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-170цс13 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, банк з дня настання строку для пред'явлення позовної вимоги про стягнення заборгованості звернувся в суд до боржника та поручителя, а тому порука є такою, що не припинилася.

Посилання апелянта на те, що позивач у початковому ліквідаційному балансі заборгованість відповідача відобразив в гривневому еквіваленті і в зв'язку з відсутністю ліцензії на здійснення операцій з іноземною валютою повинен був звертатися до суду з вимогою до відповідачів про сплату боргу в грошовій одиниці України - гривні, є безпідставними з огляду на таке.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі»» передбачено що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Позивач до ліквідаційної процедури, мав банківську ліцензію № 62 на право здійснення банківських операцій та Дозвіл № 62-3 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини 2 та 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

При цьому декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» дозволено неплатоспроможним комерційним банкам, ліквідацію яких здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, здійснювати валютні операції без ліцензії Національного банку України з дотриманням законодавства України про систему валютного регулювання і валютного контролю з метою здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Таким чином, позивач має право на вимогу про стягнення заборгованості в іноземній валюті.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд не дослідив факт направлення банком відповідачам вимоги про повернення кредитних коштів з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції з метою дострокового стягнення коштів, на виконання п.5.3. кредитного договору позивач повідомив відповідачів про наявність заборгованості за кредитним договором та необхідність її погашення, надіславши останнім вимоги №5911/4.1, №5913/4.1, №5912/4.1 від 20 серпня 2014 року щодо дострокового погашення заборгованості.

Пунктом 5.3. кредитного договору встановлено, що банк надає під розписку уповноваженій особі або надсилає рекомендованим листом позичальнику письмову вимогу про повернення позичальником кредитних коштів, сплату ним процентів за користування кредитними коштами з можливим нарахуванням штрафних санкцій та пені.

На виконання вимог вищевказаних положень кредитного договору позивач направив рекомендованими повідомленнями ОСОБА_2 вимогу №5912/4.1 від 20 серпня 2014 року про дострокове виконання зобов'язань та вимогу №5911/4.1 від 20 серпня 2014 року про усунення порушення та ОСОБА_1 - вимогу №5913/4.1 від 20 серпня 2014 року про дострокове виконання порушених зобов'язань за кредитним договором та договором поруки.

Відповідно до п.п. 2, 66 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, у разі відправлення згрупованих поштових відправлень, якщо кількість поштових відправлень становить п'ять і більше, що одночасно подаються для пересилання одним відправником, складається список згрупованих поштових відправлень.

На підтвердження направлення вищевказаних вимог боржнику та поручителю банком було надано Список №19379 згрупованих поштових повідомлень, в якому зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1, із відбитком штампу відділення поштового зв'язку про отримання 22 серпня 2015 року.

Згідно з п.68 Правил про прийняття для пересилання згрупованих поштових відправлень, поштових переказів видається один розрахунковий документ на один список. Один примірник списку видається відправникові.

За змістом п.2 Правил розрахунковий документ це документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

Таким чином колегія суддів вважає, що Список №19379 згрупованих поштових повідомлень та копія фіскального чеку до нього повністю підтверджують факт направлення позивачем ОСОБА_2 вимоги №5912/4.1 від 20 серпня 2014 року про дострокове виконання зобов'язань та вимоги №5911/4.1 від 20 серпня 2014 року про усунення порушення та ОСОБА_1 - вимоги №5913/4.1 від 20 серпня 2014 року про дострокове виконання порушених зобов'язань за кредитним договором та договором поруки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не мав права приймати 01 грудня 2014 року заочне рішення, а повинен був відкласти розгляд справи, оскільки, отримавши від позивача заяву про збільшення розміру позовних не повідомив відповідачів про зміну позивачем розміру позовних вимог шляхом надсилання на їх адресу копії заяви, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи належних доказів про надсилання копії такої заяви відповідачам колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи судом направлялась відповідачам уточнена позовна заява, разом з тим повернулась до суду без вручення адресатам за закінченням терміну зберігання (а.с.79-80).

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді