У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_5, про визнання поруки припинено, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про визнання поруки припиненою. Зазначала, що 10 липня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 25200 доларів США на строк до 10 липня 2013 року зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і нею, ОСОБА_3, укладено договір поруки, відповідно до умов якого вона відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й позичальник. 5 лютого 2010 року вона отримала від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» претензію-вимогу про виконання у 30-денний термін зобов'язань за кредитним договором, порушеним ОСОБА_5, і повернення в повному обсязі всієї суми заборгованості. 25 березня 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з позичальника та з неї, як поручителя, заборгованості за кредитним договором. Оскільки відповідач пропустив передбачений частиною четвертою статті 559 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя, просила визнати поруку припиненою.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_3, просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пропущено шестимісячний строк, установлений частиною четвертою статті 559 ЦК України для пред'явлення позову до поручителя про сплату заборгованості за кредитом, оскільки у зв'язку з направленням банком до поручителя вимоги від 5 лютого 2010 року про дострокове погашення заборгованості в 30-денний термін цей строк повинен обраховуватися з 7 березня 2010 року, а позов банком подано у грудні 2013 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, апеляційний суд вважав, що договір поруки не припинив своєї дії, тому що відповідач, надсилаючи поручителю претензію-вимогу від 5 лютого 2010 року, діяв відповідно до пункту 6.5 кредитного договору, яким передбачено дострокове стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором у разі невиконання умов цього договору, у той час як строк виконання основного зобов'язання на час пред'явлення позову не настав. Крім того, той факт, що порука не припинилась, установлений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили і яким з підстав існування зобов'язань сторін за договором поруки стягнуто з поручителя суму заборгованість за кредитним договором.

Однак з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору від 10 липня 2006 року № 014/9408/73/39623, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_5, остання отримала кредит у розмірі 25 200 доларів США на строк до 10 липня 2013 року на умовах сплати за користування кредитом 12,5% річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором солідарно з позичальником у повному обсязі за своєчасне виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслав ОСОБА_3 претензію-вимогу від 5 лютого 2010 року про дострокове виконання зобов'язання за кредитом повернення у 30-денний строк (тобто до 7 березня 2010 року) усієї суми заборгованості в розмірі 13 175,76 доларів США та 3 555 грн 38 коп.

25 березня 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 102 388 грн 84 коп., що виникла за кредитним договором № 014/9408/73/39623. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2011 року стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором.

Пунктом 6.5 кредитного договору від 10 липня 2006 року передбачено, що кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у разі невиконання позичальником умов цього договору за умови попереднього (за тридцять днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

Згідно з п. 2.1 договору поруки від 10 липня 2006 року в разі невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій на підставі статті 554 ЦК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається із матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а умова цього договору про те, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором, не може вважатись визначенням такого строку.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 6.5 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 5 лютого 2010 року претензію-повідомлення (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання. У такому випадку останній мав пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від зміненого строку виконання зобов'язання, яким стало 7 березня 2010 року.

Оскільки протягом шести місяців від цієї дати позивач позов до поручителя не пред'явив, то суд першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки та задовольнив вимоги ОСОБА_3

Таке узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, прийнятій у порядку Глави 3 розділу V ЦПК України, яка є обов'язковою для застосування згідно ст. 360-7 цього Кодексу.

При вирішенні спору апеляційний суд наведеного не врахував, посилаючись на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2011 року не звернув уваги на те, що наявність обставин, пов'язаних з припиненням поруки, не була предметом з'ясування у справі, в якій ухвалене це рішення, і висновку з приводу їх існування чи відсутності у вказаному рішенні не зроблено.

За таких обставин, коли апеляційним судом помилково скасоване рішення ухвалене згідно із законом, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2014 року скасувати, залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник