У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Будівельник» про стягнення боргу, за касаційною скаргою приватного підприємства «Будівельник» на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, просила стягнути з приватного підприємства «Будівельник» (далі - ПП «Будівельник») 66 000 грн, внесених нею на придбання цегли.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона оплатила ПП «Будівельник» вартість цегли на загальну суму 66 000 грн, але товар їй передано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 530, ст. 693 ЦК України вона зверталась до відповідача з вимогою про передачу товару, проте ПП «Будівельник» залишив цю вимогу без задоволення.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 8 вересня 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з відповідача на користь позивача 66 000 грн, внесених на придбання цегли. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПП «Будівельник» просить скасувати рішення апеляційного суду у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_3 просить її відхилити.

Обговоривши доводи касаційної скарги ПП «Будівельник» та заперечення ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що восени 2010 року між ОСОБА_3 та ПП «Будівельник» було укладено договір купівлі-продажу цегли в усній формі, за умовами якого відповідач зобов'язався виготовити та передати позивачу цеглу вартістю 66 000 грн, а ОСОБА_3 - отримати товар та оплатити його вартість.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем факту невиконання відповідачем умов договору.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що відповідач не довів факт передачі позивачу цегли, тому з огляду на наявність у позивача квитанцій до прибуткового касового ордера від 4 та 28 липня 2011 року дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача 66 000 грн, внесених позивачем на придбання цегли.

Із висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно із ст. ст. 57, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Вирішуючи спір, апеляційний суд зазначив, що відповідач не надав суду документів (накладних) чи інших доказів, що стверджують про погашення документів, які давали підставу для отримання у нього товару; не надав доказів проведення чи завершення податкової перевірки; якщо б товар було відпущено позивачу у 2010 році, то у відповідача не було б необхідності виписувати накладні для позивача від 4 липня та 28 липня 2011 року на суми 22 000 грн та 44 000 грн.

Згідно із ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Висновок апеляційного суду про те, що якщо б товар було відпущено позивачу у 2010 році, то у відповідача не було б необхідності виписувати накладні для позивача від 4 липня та 28 липня 2011 року на суми 22 000 грн та 44 000 грн, ґрунтується на припущенні.

Суд апеляційної інстанції взяв до уваги надані позивачем накладні і дійшов висновку, що вони підтверджують неотримання позивачем цегли.

Такий висновок є необґрунтованим, установлені апеляційним судом обставини не підтверджені належними і допустимими, достовірними і достатніми доказами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» накладна є обліковим документом, який фіксує факт здійснення господарської операції і становлення договірних відносин.

У запереченнях проти позову відповідач посилався на те, що надані позивачем накладні підписані трьома особами, але відповідач найманих працівників не має.

Апеляційний суд не дав належну оцінку наданим накладним, які достовірно не підтверджують ту обставину, що цеглу відповідач не отримала, не спростував доводи представника відповідача щодо їх достовірності, не з'ясував, чи у сукупності надані позивачем докази підтверджують позовні вимоги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив обставини справи, надав належну оцінку всім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові через недоведеність позовних вимог.

З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, що є підставою для залишення в силі рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Будівельник» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2014 року скасувати та залишити в силі рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 8 вересня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С.Олійник