РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Мукачево Справа 303/5513/15-ц

2/303/3016/15

Номер рядка стат.звіту-38

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Прокоп Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача (1) ОСОБА_2

до відповідача (2) Мукачівської міської ради Закарпатської області

до відповідача (3) виконавчого комітету Мукачівської міської ради

про визнання право власності на гараж, визнання протиправним та скасування п. 2.2 рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 26 травня 2010 року №114,

За участю:

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_3;

представника відповідача (1) ОСОБА_4;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Мукачівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на гараж №20, який знаходиться у 2-му ряді гаражного кооперативу «Будіндустрія», розташованого по вул. Івана Франка без номера в м. Мукачево Закарпатської області.

Також предмет позову містить вимогу про визнання протиправним та скасування п. 2.2 рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 26 травня 2010 року №114 (надалі - Рішення) в частині надання дозволу завершити будівництво цегляного гаражу в авто гаражному утворенні «Будіндустрія» по вул. І.Франка, б./н. громадянину ОСОБА_2 з виготовленням проектно-техніної документації та погодження її в установленому порядку.

Ухвалою від 15.10.2015 до участі у розгляді справи залучено в якості співвідповідача виконавчий комітет Мукачівської міської ради, рішення якого оскаржується позивачем.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на успадкування за померлим батьком позивачки, який був членом гаражного кооперативу «Будіндустрія» гаражу, оскільки спадкодавець не встиг оформити право власності на вказаний обєкт нерухомості. Вказана обставина, з доводами позивача, надає їй право, як спадкоємцю за заповітом, оформити таке право у судовому порядку, так як їй було відмолено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку.

Також посилається на неправомірність Рішення, прийняттям якого були порушення її спадкові права як потенційного власника гаражу, оскільки саме на підставі оскаржуваного рішення відповідач (1) став власником спадкового майна, яке мало належати позивачу.

Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст. 178, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1268 Цивільного кодексу України.

Позивач та її представник, прийнявши участь у судовому розгляді справи, позовні вимоги просили задоволити з вищевказаних мотивів та підстав.

Представник відповідача (1) у письмовому запереченні на позов (а.с. 93) та в судових засіданнях по справі, позовних вимог не визнав з посиланням на те, що вимога позивача щодо визнання права власності на гараж вже була предметом судового розгляду і позивачу було відмовлено у задоволенні вказаної вимоги.

Уповноважений представник відповідачів (2) та (3) надіслав суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши подані по справі доказові матеріали та матеріали цивільної справи 303/7937/14-ц, суд констатує наступне.

За визначенням, яке міститься у ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з положеннями ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З наявних у матеріалах справи доказів (а.с. 10, 11, 15-17, 18, 25) судом встановлено, що батько позивачки - ОСОБА_5 помер 17.10.2008 року. За час свого життя ОСОБА_5 був членом гаражного кооперативу «Будіндустрія», якому 03 березня 1990 року було виділено місце для будівництва гаражу в гаражному кооперативі по вул. І.Франка №20 ряд №2 (протокол, а.с. 26).

На підставі заповіту від 10.02.2004 року ОСОБА_5 заповів позивачці усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він, за законом матиме право (а.с. 12).

Згідно з вимогами ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, наданій йому в користування, набуває право власності на це майно.

Статтею 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Згідно з приписами ст. 21 названого законодавчого акту пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу. Право власності членів кооперативу - фізичних осіб на свою загальну частку успадковується.

Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови від 28.06.1991 року №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» звернув увагу суддів на те, що у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що: член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом (ст.15 Закону України "Про власність" .

В свою чергу, у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 зазначено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Судом встановлено і не оспорюється сторонами по справі той факт, що ОСОБА_5 за свого життя дійсно був членом гаражного кооперативу «Будіндустрія» і йому було виділене місце для будівництва гаражу в 2-му ряді гаражного кооперативу «Будіндустрія» (а.с. 26), а також те, що він здійснював будівництво вказаного обєкту нерухомості (а.с. 34).

Поряд з цим, слід констатувати, що у матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про те, що спадкоємець за час свого життя провів сплату пайових внесків гаражному кооперативу, щоб надавало йому можливість набути у власність на спірний обєкт нерухомості.

Вищевказані обставини зазначені також в ухвалі апеляційного суду Закарпатської області від 25.05.2015 (а.с. 102-104) у справі №303/7937/14-ц за аналогічною вимогою ОСОБА_1 і в силу правових приписів частини третьої ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України не потребують доказуванню при розгляді даної справи.

Отже спадкодавець (батько позивачки) не оформив права власності на гараж за час свого життя.

Таким чином, позивачем не враховано те, що до складу спадщини входять лише ті права та обовязки, носієм яких за життя був сам спадкодавець, і які належали йому на законних підставах, що відповідає змісту статті 1218 Цивільного кодексу України. Тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем не дає підстав для виникнення такого права у спадкоємців останнього.

Право власності на нерухоме майно виникає лише після прийняття його в експлуатацію та реєстрації права власності на це майно. До цього моменту нерухомого майна юридично не існує, а згідно з частиною третьою ст. 331 Цивільного кодексу України забудовник вважається лише власником матеріалів та обладнання, які були використані в процесі такого будівництва (створення майна).

Якщо за свого життя спадкодавець не набув у встановленому порядку право власності на створюваний ним обєкт будівництва саме як на обєкт нерухомого майна, то і до складу спадщини таке право не входить, адже нерухоме майно, як обєкт цивільного права, ще не існує.

Натомість спадкоємці успадковують майнові права на використані при будівництві матеріали та обладнання, а також повязані з цим інші права та обовязки забудовника.

Фактичні дані по справі свідчать про відсутність у померлого ОСОБА_5 правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке увійшло до спадкової маси.

За таких обставин справи, у суду відсутні правові підстави на визнання за спадкоємцем (позивачкою) права власності на спадкове майно.

Посилання позивача та її представника на покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які були надані при розгляді цивільної справи №303/7937/14 ц (а.с. 150-154), як на підставу для задоволення даного позову, судом відхиляються, оскільки доводять лише факт користування батьком позивача спірним гаражем у певний період, однак не доводять права власності на нього у померлого.

По відношенню до іншої позовної вимоги ОСОБА_1 слід зазначити, що єдиною підставою для визнання недійсним та скасування оспорюваного за предметом позову рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради є посилання на обставини щодо порушення прав позивачки є потенційного власника гаражу.

Оскільки по попередній вимозі суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачкою права власності на гараж у порядку спадкування, то відсутніми є і підстави для визнання оспорюваного рішення недійсним, з мотивів, які навели ОСОБА_1Б та її представник.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Кость

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 03.11.2015.