Справа №461/2132/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі Кахнич С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Державного підприємства «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути з відповідача 10044,10 грн. завданої шкоди, мотивуючи позов тим, що 22.07.2008 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посуду заступника головного бухгалтера ДПТП «Львівхарчопроект», а з 02.09.2008 року - на посаду головного бухгалтера. 31.10.2012 року ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади. Під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект» за період з 01.12.2009 по 30.06.2012 року, Державною фінансовою інспекцією у Львівській області виявлено порушення, які зафіксовано в акті від 30.07.2012 року №07-26/17, внаслідок чого позивачем було здійснено зайві виплати, що зумовлено неправомірними діями ОСОБА_1 за час перебування на посаді головного бухгалтера ДП «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект».

06.04.2015 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача 6523,05 грн. завданої шкоди.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічні доводам викладеним у позові. Просять позов задоволити.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позов заперечили, з мотивів пропуску позовної давності та просив застосувати наслідки пропуску такої, відмовивши в задоволенні позову, а також зазначили, що позов є безпідставним.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 22.07.2008 року прийнятий на роботу на посаду заступника головного бухгалтера ДП КТП «Львівхарчопроект», а з 02.09.2008 року призначений на посаду головного бухгалтера того ж підприємства, що стверджується відповідними наказами /а.с.5,6/.

31.10.2012 року ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади за згодою сторін з 17.10.2012 року, що стверджується заявою останнього /а.с.8/.

Як видно з матеріалів справи, листами Державної фінансової інспекції України у Львівській області від 20.08.2012р., 11.10.2012р. було повідомлено в.о. директора ДП «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект» про виявлені порушення фінансово-господарської діяльності вказаного підприємства, згідно акту №07-26/17 від 30.07.2012р. /а.с.9-10, 11, 12-27/.

Отож, з наведеного випливає, що порушення фінансово-господарської діяльності ДП «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект», які призвели до завдання матеріальної шкоди підприємству, були виявлено ще в 2012 році та того ж року доведені до відома в.о. начальникаДП «Проектно-конструкторський технологічний інститут «Львівхарчопроект».

Статтею 256 ЦК України визначено, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Водночас, частиною 1 статті 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно ч.3 ст.233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Так, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (ч.1 ст.254 ЦК України).

Частинами 3,4 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, в судовому засіданні представниками позивача не наведено жодних поважних причин, у зв'язку з чим пропущено строк звернення до суду (позовна давність).

Більше того, позивачем не надано суду жодних належних доказів, які свідчили про переривання чи зупинення перебігу позовної даності, або вказували на поважність причин пропуску.

Суд також відхиляє доводи представників позивача щодо застосування загальної тривалості позовної давності у три роки, згідно ч.1 ст.257 ЦК України, оскільки таке посилання є цілком безпідставним, з мотивів, наведених вище.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності без поважних причин, а тому до вказаного позову слід застосувати наслідки спливу позовної давності, тобто відмовити в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 3-11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Стрельбицький В.В.