Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Колодійчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ярош Олена Миколаївна, про визнання договорів дарування недійсними, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на Ѕ частину спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року,

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 24 лютого 2002 року по 2 липня

2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 У період шлюбу було набуто майно, а саме земельна ділянка площею

0, 0380 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 в м. Одеса та зведено житловий будинок за вказаною адресою. Вказувала, що в період шлюбу на придбання та будівлю вищевказаного майна виділялись кошти її батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в сумі 100 000 доларів США. Їй стало відомо, про те що зазначене майно, яке набуте подружжям за час шлюбу та належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, ОСОБА_5 5 квітня 2013 року відчужив за договорами дарування своїй матері - ОСОБА_6 Дані договори посвідчені нотаріально.

Вважала що зазначені договори дарування посвідчені з порушенням вимог діючого законодавства України, так як нерухоме майно, яке було передано відповідачу ОСОБА_6, є спільною сцмічною власністю подружжя і будь-яке відчуження цього майна потребує згоди одного з подружжя. Проте така згода нею не надавалась.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 червня

2014 року позов задоволено частково.

Визнано недійсними договори дарування, посвідчені 5 квітня

2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М., за реєстраційними номерами 1039 та 1040, відповідно до яких ОСОБА_5 подарував ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0380 га, що розташована по АДРЕСА_1 в м. Одеса, та житловий будинок АДРЕСА_1 у м.Одесі, загальною площею 373,6 кв. м. Визнано вказані житловий будинок та земельну ділянку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0380 га, що розташована по АДРЕСА_1 у м. Одеса, та на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2 у м. Одесі. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 грудня

2014 року рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсними договорів дарування скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано частково недійсним, а саме в Ѕ частині договір дарування земельної ділянки площею 0,0380 га, що розташована по АДРЕСА_1 в м. Одеса, та договір дарування в Ѕ частині житлового будинок АДРЕСА_1 у м. Одесі, посвідчені 5 квітня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу

Ярош О.В. за реєстром № 1039, № 1040, за якими ОСОБА_5 подарував ОСОБА_6 земельну ділянку та житловий будинок. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині часткового визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку, справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, апеляційний суд вірно виходив із того, що майно у вигляді земельної ділянки та житлового будинку, розташовані по АДРЕСА_2 у

м. Одесі, набуте подружжям за час шлюбу і відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України є спільною сумісною власністю, частки чоловіка та дружини є рівними.

Оскільки договори дарування спірного майна ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 укладено без згоди позивача, що підтверджено висновком почеркознавчої експертизи, суд вірно визнав його недійсним відповідно до норм ст. ст. 63, 65 СК України.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про належність спірного будинку ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності спростовуються змістом правовстановлюючого документу - рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2008 року, відповідно до якого після придбання сумісної власності із колишнім ЖБК «Дружня сім'я» у 2005 році ОСОБА_5 збудував двоповерховий будинок загальною площею 373,6 кв. м, тобто в період перебування в шлюбі з ОСОБА_4

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_11 відхилити, рішення апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук