Справа № 456/44/15-ц
Провадження № 2/456/442/2015
РІШЕННЯ

іменем України

06 квітня 2015 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бораковського В. М.

при секретарі Проців І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки і її повернення та відшкодування понесених витрат, -

встановив:

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що вона проживає по АДРЕСА_1. Згідно рішення Моршинської міської ради №517 від 31.07.2007 року їй передана у приватну власність земельна ділянка розміром 0,0745 га по вул.Шевченка у м. Моршин для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до вищезазначеного рішення на цю земельну ділянку їй 12.02.2008 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1. Відповідачі по справі проживають поруч та належна їм земельна ділянка межує з вищезазначеною її земельною ділянкою. У липні 2014 року відповідачі встановили, без її згоди, бетонний паркан, частина якого була встановлена на належній їй на праві власності земельній ділянці 0,0745 га. Внаслідок таких протиправних дій відповідача її земельна ділянка була зменшена на 25 кв. м., або 0,0025 га. Відповідачі, незважаючи на її неодноразові вимоги повернути належну їй частину земельної ділянки шляхом перенесення паркану, категорично відмовляються це зробити. Для того, щоб у дійсності визначити розміри самовільно зайнятої частини її земельної ділянки, вона змушена була звернутись до ДП "Центру Державного земельного кадастру" Львівська регіональна філія Стрийський міськрайонний виробничий відділ для відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Після проведення відповідних робіт, в технічній документації ДП "Центру Державного земельного кадастру", чітко зазначено, що відповідачі незаконно заволоділи частиною належної їй земельної ділянки розміром 25 кв. м. Також, внаслідок незаконного заволодіння частиною її земельної ділянки і для того, щоб точно встановити частину цієї ділянки, вона понесла витрати, зокрема на проведення робіт нею у касу ДП "Центру Державного земельного кадастру" було внесено 605 грн. 17 коп.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позові обставини та просить суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечила.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечив суду пояснивши, що огорожу він встановив на місці старої, при цьому попередньо це узгодили з позивачем. Земельну ділянку сусідки вони не захоплювали. З відповідачем вони намагалися вирішити дане питання, але остання не погоджувалася мирно вирішити спір.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку від 12.02.2008р. серія НОМЕР_2, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0745 га у межах згідно з планом, яка розташована в АДРЕСА_1 і призначена для ведення особистого селянського господарства.

З технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки гр. ОСОБА_1, яка розташована в м. Моршин на території Моршинської міської ради Львівської області, вбачається, що згідно державного акту на право власності на землю площа земельної ділянки гр. ОСОБА_1 становить 0,0745 га, по існуючим межам площа земельної ділянки становить 0,0720 га.

Актом обстеження земельної ділянки гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 від 24.12.2014р. встановлено, що з західної сторони ділянки гр. ОСОБА_1 по межі ділянки ОСОБА_2 встановлено бетонний паркан без згоди гр. ОСОБА_1 Технічною документацією ДП "ЦДЗК" визначено, що паркан встановлено з порушенням меді земельної ділянки гр. ОСОБА_1

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідно до ч.4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

В пункті 33 згаданої постанови Пленуму зазначається, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка розміром 0,0745 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1. На даній земельній ділянці відповідачі, без погодження та дозволу позивача, встановили огорожу, зменшивши, тим самим, розмір земельної ділянки позивача на 0,0025 га.

Враховуючи, що позивач є власником земельної ділянки розміром 0,0745 га в АДРЕСА_1, що підтверджується наявними в справі доказами, а дії відповідачів порушують право власності позивача на дану земельну ділянку, тому позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення такої позивачу є обґрунтованими та підставними. Крім цього, діями відповідачів позивачу завдана майнова шкода, яка відповідно до вимог ст.ст. 386 та 1166 ЦК України, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, тому, зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 152, 211, 212 ЗК України, ст. 1166 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги задоволити.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою та повернути ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 0,0025 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (Державний акт на право власності на земельну ділянку від 12.02.2008р. серія НОМЕР_2).

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 перенести паркан, встановлений на земельній ділянці ОСОБА_1, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (Державний акт на право власності на земельну ділянку від 12.02.2008р. серія НОМЕР_2), на межу даної земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по встановленню меж земельних ділянок в розмірі 605,17 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 350 грн., сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн., а всього 1198 (одну тисячу сто дев'яносто вісім) грн., 77 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Рішення виготовлене в одному примірнику і має силу оригіналу.

Головуючий-суддя В. М. Бораковський