АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Соколової В.В., Шахової О.В.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківськогорайонного суду м. Києвавід 25 листопада 2014 р.у справі за позовомПублічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ПАТ «Банк «Київська Русь» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5386-45.1/8-2 від 12.08.2008 р. у розмірі 6 076 998,17 грн., посилаючись на те, що відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2014 р. позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 076 998, 17 грн. та на відшкодування витрат по сплаті судового збору 3 654 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2015 р. заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Київська Русь», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність наданих позивачем доказів на підтвердження отримання ним кредитних коштів, зокрема видаткового касового ордера.

Крім того вказував на відсутність в матеріалах справи належного розрахунку заборгованості за кредитним договором, та відомостей Головного управління статистики у м. Києві щодо величини індексу інфляції за розрахунковий період.

Справа №761/28607/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10822/2015
Головуючий усуді першоїінстанції: Волокітіна Н.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Також посилався на порушення судом першої інстанції вимог ст.169 ЦПК України, з огляду на те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

В судове засіданні ОСОБА_1 та його представник не зЧявилися. За їх клопотанням розгляд справи неодноразово відкладався, а тому колегія суддів відповідно до положень ст.169, ч.2 ст.305 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Представник ПАТ «Банк «Київська Русь» просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що її доводи є безпідставними, а рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язанийсплатити суму боргуз урахуваннямвстановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.02.2008 р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 укладено Договір відновлюваної кредитної лінії №5386-45.1/8-2, відповідно до якого відповідачу були надані грошові кошти у розмірі 5 050 000, 00 грн. з відсотковою ставкою у розмірі 16,5 % річних строком до 10.03.2009 р.

25.12.2008 р. між сторонами укладено договір про додаткові умови до кредитного договору №5386-45.1/8-2 від 12.02.2008 р., відповідно до якого встановлено відсоткову ставку за кредитною лінією на рівні 19,75, починаючи з 01.01.2009 р.

10.03.2009 р. між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про додаткові умови до кредитного договору №5386-45.1/8-2 від 12.02.2008 р., відповідно до якого переведено відкличну кредитну лінію в режим кредиту згідно кредитного договору, продовжено строк дії кредиту по 09.10.2009 р.

Подальшими договорами про внесення змін до кредитного договору № 5386-45.1/8-2 від 12.02.2008 р., строк дії кредитного договору продовжено по 01.07.2014 р. та викладено п. 2.3. кредитного договору у наступній редакції: «На забезпечення виконання своїх зобов'язань за цим договором оформити в заставу майнові права на банківський вклад юридичної особи.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Банк «Київська Русь» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує зобовўязання за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по поверненню кредиту та відсотків за його користування.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

З наданого ПАТ «Банк «Київська Русь» розрахунку убачається, що станом на 11.09.2014 р. заборгованість по кредитному договору становить 6 076 998,17 грн. та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 5 050 000,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 673 228,12 грн., штрафу за прострочення погашення відсотків 67 322,81 грн., пені 236 368,06 грн., трьох відсотків річних від простроченої суми 29 879,17 та інфляційних нарахувань 20 200,00 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що зазначений розрахунок викликає сумнів в його достовірності, оскільки не містить відомостей про урахування Банком «розрахунку сукупної вартості кредиту станом на 27.06.2014 р.», що є додатком до договору про внесення змін до кредитного договору від 27.06.2013 р. є непереконливими, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором містить детальну інформацію по кожному періоду нарахування заборгованості. Будь яких доказів на підтвердження неправильності розміру нарахувань, сум сплачених відповідачем на повернення кредиту та відсотків за його користування, а також розміру заборгованості ОСОБА_1 та його представник не надали.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору, кредитодавець відкриває позичальнику відкличну кредитну лінію з лімітом 5 050 000,00 грн. строком з 12.02.2008 р. по 10.03.2009 р., датою видачі кредитних коштів є 07.03.2008 р.

З огляду на наведене, а також укладення між сторонами додаткових угод до кредитного договору, часткове повернення ОСОБА_1 кредитних коштів та сплату ним відсотків за користування кредитом, посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність наданих позивачем доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, є безпідставними.

З матеріалів справи убачається, що за місцем реєстрації відповідача суд направляв повідомлення про розгляд справи на 25.11.2014 р., яке повернулося за закінченням встановленого строку зберігання, а тому суд за правилами глави 8 ЦПК України розглянув справу за відсутності відповідача та ухвалив заочне рішення.

Перебування відповідача у відрядженні в м. Москві, в період з 08.11.2014 р. по 20.02.2015 р., є поважною причиною його неявки в судове засіданні, однак сама по собі зазначена обставина не є безумовною підставною для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового рішення, оскільки зазначені обставини та порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення не убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: