УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м.Рівне

Суддя Рівненського міського суду Кучина Н.Г. розглянувши заяву представника позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення.

В С Т А Н О В И В :

Представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд, накласти арешт на рухоме маймо, яке належить відповідачу ОСОБА_1 (33000,Рівненська обл.,м. Рівне,вул. Шкільна, буд. 71. кв. 2, НІН; НОМЕР_1), шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення; направити до Дніпропетровської філії державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства Юстиції України (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 32) заяви про реєстрацію обтяжень на все рухоме майно, що належить ОСОБА_1 (33000 Рівненська обл.,м. Рівне,вул. Шкільна, буд. 71. кв. 2, ІПН: НОМЕР_1), крім того просить суд обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань, заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб назва органу видачу відповідачу паспорта/проїзного документа, адміністрації Державної прикордонної служби України, вжити заходів, щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Дослідивши надану заяву та матеріали справи, враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, зважаючи на фактичні обставини справи, виходячи із пов'язаності заходів забезпечення позову з його предметом, суд вважає необхідним задовольнити заяву представника позивача про забезпечення позову частково.

Судом встановлено, що відповідно до укладеною договору № 0711/19 від 07.11.2007 року ОСОБА_2 07.11.2007 року отримав кредит у розмірі 60000.00 (Долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.11.2012 року. В ході здійснення моніторингу даного кредиту було встановлено, що в порушення умов договору застави, ч.2 ст. 586 ЦК України та сі. 17 Закону України «Про заставу», без згоди банку третя особа реалізувала заставний автомобіль відповідачу ОСОБА_1 (що мешкає за адресою: 33000, Рівненська обл.,м. Рівне вул. Шкільна, буд. 71. кв., ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» згоду на відчуження рухомого майна Третьою особою без збереження обтяження не надавав: відчуження належного Третій особі автомобіля не здійснювалось в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі - продажу - а тому зареєстроване обтяження зберегло силу для нового власника ОСОБА_1

За таких обстави, суд приходить до переконання, про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладання арешту на рухоме маймо, яке належить відповідачу ОСОБА_1 (33000, Рівненська обл.,м. Рівне,вул. Шкільна, буд. 71. кв. 2, НІН; НОМЕР_1), шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення, а саме в сумі 2441378 (два мільйони чотириста сорок одну тисячу триста сімдесят вісім) грн.. 76 коп., оскільки вказані заходи забезпечення позову є доцільними, обґрунтованими, пов'язаними з його предметом, співмірними заявленим позовним вимогам, спроможними забезпечити фактичне виконання судового рішення, такими, що відповідають способу забезпечення, передбаченому ст. 152 ЦПК України, а також зумовлені необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів позивача.

Що стосується вимоги позивача про забезпечення позову шляхом обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань, заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб назва органу видачу відповідачу паспорта/проїзного документа, адміністрації Державної прикордонної служби України, вжити заходів, щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань, то у даному виді забезпечення слід відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до вимог п.2, п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», до підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадянина України за кордон віднесено випадки, коли діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, а також випадки, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Міністерство юстиції України та Адміністрація Державної прикордонної служби України у своєму листі «Щодо запровадження єдиного порядку застосування державними виконавцями деяких норм чинного законодавства» від 27.05.2008р. № 25-32/463, № 25-5347, аналізуючи норми чинного законодавства, звернуло увагу на те, що підставою для обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України є наявність в особи невиконаних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування та право вільно залишати територію України, за винятком випадків, які встановлюються законом.

Суд визнає, що обмеження вказаного конституційного права особи може бути допущено лише у виключних випадках і при наявності достатніх підстав, встановлених законом.

При цьому суд враховує, що представником позивача у клопотанні не наведено жодних підстав та обґрунтувань для застосування, щодо боржника такого заходу, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Не зазначено у поданні і тих обставин, яким чином обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України може сприяти виконанню судового рішення, чи навпаки, що невжиття такого заходу створить перешкоди у здійсненні виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника, щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном, що призводить до незворотних наслідків.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заявник ці обставини у заяві не виклав, пославшись лише на формальні підстави забезпечення позову.

Доводи заявника викладені у заяві про забезпечення позову, шляхом обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань, заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб назва органу видачу відповідачу паспорта/проїзного документа, адміністрації Державної прикордонної служби України, вжити заходів, щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань не є мотивованими та обґрунтованими та не узгоджуються з предметом позову, також вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є співрозмірними із заявленими позивачем вимогами, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у частині обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст..151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускаються на будь якій стадії розгляду справи, якщо не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.151,152 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про звернення стягнення - задоволити частково.

Накласти арешт на рухоме маймо, яке належить відповідачу ОСОБА_1 (33000,Рівненська обл.,м. Рівне,вул. Шкільна, буд. 71. кв. 2, НІН; НОМЕР_1), шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення, а саме в сумі 2 441 378 (два мільйони чотириста сорок одну тисячу триста сімдесят вісім) грн.. 76 коп.

Копію ухвали відправити для виконання у Відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кучина Н.Г.