Справа № № 576/506/15-ц,
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.15 місто Глухів

Глухівський міськрайсуд Сумської області в особі судді ДЕМЧЕНКА О.С., при секретарі Бірюк О.І., з участю представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1, відповідачки за первісним позовом і позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (надалі ПАТ «УкрСибанк») до ОСОБА_2 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором і звернення стягнення на предмет іпотеки, а також зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним,

в с т а н о в и в.

За змістом позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк», яка надійшла до Глухівського міськрайсуду 04 березня 2015 року поштою, та пояснень в суді представника ПАТ «УкрСиббанк» - ОСОБА_1, сторона позивача за первісним позовом, як правонаступник Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», просить суд ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 2378 доларів США і 42 цента як суму наявної станом на 23 вересня 2014 року заборгованості за укладеним між ОСОБА_2 і Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23 серпня 2007 року (надалі ОСОБА_5) і укладеною між ними (банком і ОСОБА_2І.) 23 серпня 2007 року Додатковою Угодою №1 (надалі Додаткова Угода) до договору, а саме: 2041,11 долара США заборгованості за кредитом, 337,11 доларів США заборгованості за процентами, 2612 грн. 55 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахованої за період з 23 вересня 2013 року по 23 вересня 2014 року, і 290 грн. 85 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 12 жовтня 2013 року по 23 вересня 2014 року, а для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанку» звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок житловою площею у 55 кв. м., а загальною у 82,7 кв. м. з надвірними господарськими і побутовими будівлями та земельну ділянку, площею у 0,0960 га з кадастровим номером :01:004:0188, які знаходяться в будинковолодінні №33 по вулиці Шевченка у місті Глухові і належать ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з яким в забезпечення зобовязань ОСОБА_2 за Договором Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» 23 серпня 2007 року був укладений договір іпотеки № 61715 (надалі - ОСОБА_5 іпотеки).

За змістом заперечень ОСОБА_2 на наведені позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк», зустрічного позову ОСОБА_2, з яким вона звернулася до Глухівського міськрайсуду 30 червня 2015 року, та пояснень в суді її представника - ОСОБА_3, сторона ОСОБА_2, не визнаючи позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк», в свою чергу просить суд визнати недійсним ОСОБА_5, посилаючись при цьому, як на підставу для визнання Договору недійсним, на те, що ОСОБА_5 (як правочин) суперечить положенням Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та іншим актам цивільного законодавства і моральним засадам суспільства. Зокрема, обґрунтовуючи ці свої доводи, сторона ОСОБА_2 посилається на наступне.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10.11.2011 № 15-рп/2011 зазначив, що регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень ЦК України. Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у ч. 3 ст. 3 ЦК України. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

За змістом ч. 1 ст. 203 (в редакції до 01 січня 2011 року) та ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою для визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити ЦКУ, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Зміст Договору суперечить ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року (надалі Закон №1023-ХІІ), оскільки ні перед укладенням Договору, ні протягом його дії працівники Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») не повідомили ОСОБА_2 у письмовій формі про умови надання кредиту та не надали в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає цей закон, а саме про:

існуючі форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача;

тип процентної ставки;

орієнтовна сукупна вартість кредиту й вартість послуги з оформлення кредитного договору (перелік всіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням і поверненням; наприклад, таких, як: адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення й т.д.);

строк, на який кредит може бути отриманий;

варіанти повернення кредиту і його умови;

необхідність здійснення оцінки майна й, якщо оцінка необхідна, ким вона здійснюється;

податковий режим сплати відсотків і державні субсидії, на які споживач має право, або вказівка, від кого споживач може одержати докладну інформацію;

позитивні й негативні аспекти пропонованих схем кредитування;

Відповідно до ст. 21 Закону №1023-ХІІ права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:

а) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції (в супереч ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням Договору про надання споживчого кредиту Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» не було повідомлено ОСОБА_2 ні у письмовій, ні в усній формі про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, чим було порушене право споживача на свободу вибору продукції);

б) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач (правовий аналіз Договору свідчить про порушення принципу рівності сторін Договору на шкоду споживачу);

в) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; (Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» обмежено право ОСОБА_2, як споживача, на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про кредит, так як їй не повідомлено про: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.);

г) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою (відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», безпека продукції - відсутність будь-якого ризику для життя, здоров'я, майна споживача і навколишнього природного середовища при звичайних умовах використання, зберігання, транспортування, виготовлення і утилізації продукції; продукція, яка була надана ОСОБА_2 Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (валютний кредит), є небезпечною для майнових інтересів ОСОБА_2, так як є схильною до різких і значних коливань своєї вартості, криє в собі ризик для її майна);

ґ) ціну продукції визначено неналежним чином (вартість кредиту визначено в супереч «Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затвердженим постановою НБУ від 10.05.2007 № 168).

Відповідно до ч. 12. ст. 10 Закону №1023-ХІІ якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача.

Виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору.

Споживач має право відмовитися від договору про надання послуг без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому ч. 12. ст. 10 Закону №1023-ХІІ.

Проте Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» не попередив ОСОБА_2, що його послуги, зважаючи на їх ціну (вартість), явно не задовольнятимуть її інтереси і вимоги, а також не попередив і про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це очікувалось під час укладення Договору.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір недійсним і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

ОСОБА_2 з боку Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» не надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання нею продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10.11.2011 № 15-рп/2011 зазначив, що дія статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно вимог абзацу 3 п.1 ст.11 Закону №1023-ХІІ, надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Відповідно до ст.18 Закону №1023-ХІІ:

1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до ст.19 Закону №1023-ХІІ:

1. Нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає:

1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції;

2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

2. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно:

- основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання;

- потреби у послугах.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» не надав ОСОБА_2 інформацію, необхідну для здійснення її свідомого вибору, а саме про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування).

6. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Розділ 1. «Предмет договору» містить п 1.1, згідно якого Банк зобовязується надати позичальнику, а ОСОБА_6 зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути ОСОБА_7 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 14 000,00 (чотирнадцять тисяч доларів США 00 центів).

Пункт 1.1 Договору суперечить ч.1 ст. 524 ЦК України в якій сказано, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Частина 2 ст. 524 ЦК України дозволяє визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, в такому випадку, згідно ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Зокрема, відповідно до ст. 533 ЦК України,

1. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

2. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

3. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У відповідності з підпунктами «а», «в» та «е» підпункту 6.1 та підпунктів 6.2 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 № 200 (надалі - Правила) і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 року за № 656/13923, фізичні особи - резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу у наступних випадках:

- сплати мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України;

- сплати платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами;

- оплати товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита та податків.

Згідно підпункту 6.3 пункту 6 зазначених Правил, фізичні особи, а також юридичні особи - резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу в разі оплати дипломатичним представництвам, консульським установам іноземних держав дозволів на в'їзд (вивіз) до цих країн фізичним особам, які виїжджають у приватних справах та в службові відрядження.

Відповідно до підпункту 7.1 пункту 7 наведених Правил , використання готівкової іноземної валюти на території України, резиденти - суб'єкти підприємницької діяльності можуть використовувати готівкову іноземну валюту як засіб платежу під час здійснення торгівлі та надання послуг за межами України, а саме на транспортних засобах, що їм належать (орендовані, зафрахтовані або ті, що формуються в Україні), у разі здійснення міжнародних пасажирських перевезень, та на міжнародних виставках (ярмарках), що проходять за кордоном, у разі реалізації товарів.

За змістом ч. 2 ст. 203 ЦК України для чинності правочину особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч.3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно вимог підпункту 2) ч.1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Обовязковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

У преамбулі кредитного Договору зазначено, Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (ліцензія № 75 від «24» грудня 2001 року, надалі іменується «Банк», в особі виконуючого обовязки начальника відділення № 926 Сумського управління Центрального регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_8, який діє на підставі довіреності від імені АКІБ «УкрСиббанк», посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_9, і зареєстрованою в реєстрі за № 6721 від 10.08.2007 р.

Але ні в момент підписання кредитного Договору, ні в суді під час розгляду справи ПАТ «УкрСиббанк» на доведеність наявних у ОСОБА_8 повноважень укладати з ОСОБА_2 ОСОБА_5 не надано довіреності від імені АКІБ «УкрСиббанк», посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_9, і зареєстрованої в реєстрі за № 6721 від 10.08.2007 року.

У розділі 12 кредитного Договору вказано, що договір підписано В.о. начальника відділення № 926 СУ ЦРД АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_8.

У розділі «ПІДПИСИ СТОРІН» Договору іпотеки вказано, що ОСОБА_5 іпотеки підписано заступником начальника Відділення № 926 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_8.

В той же час, кредитний ОСОБА_5 скріплено печаткою відділення № 573 АКІБ «УкрСиббанку».

А відтак, ПАТ «Укрсиббанк» не довів повноважень ОСОБА_8 на момент підписання кредитного Договору, і тому можна констатувати, що ОСОБА_5 був укладений з недодержанням обовязкової письмової форми, а згідно ст. 1055 ЦК України:

1. Кредитний договір укладається у письмовій формі;

2. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону №1023-ХІІ правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Тобто, укладення Договору з таких умов є достатньою підставою для визнання Договору недійсним.

Відповідно до п.9.10 кредитного Договору, Сторони (Постачальник та ОСОБА_7), укладаючи цей ОСОБА_5 та керуючись відповідними принципами свободи договору, домовилися про наступну форму укладання цього Договору, яка є обовязковою для Сторін і погодженою Сторонами, а саме: кожний аркуш, на якому викладено цей ОСОБА_5 містить підпис кожної Сторони (уповноваженого представника Сторони, що підписав даний ОСОБА_5) та печатку Сторони, якщо стороною є юридична особа. В підтвердження цього на кожному аркуші, на якому викладено умови цього Договору міститься застереження наступного змісту:

«Банк _________(підпис). ОСОБА_6 _________(підпис)»

Сторони підтверджують, що таке застереження застосовується Сторонами добровільно з метою уникнення можливих замін окремих аркушів, на яких викладено ОСОБА_5. Сторони домовилися, що умови Договору будуть вважатися чинними, та мати доказову силу виключно у випадку, коли ці умови викладені на аркуші, що має вказані вище застереження. Але таке застереження не застосовується при внесенні змін до цього Договору.

Оостаннє речення наведеного пункту Договору суперечить наведеним положенням ч. 6 ст. 19 Закону №1023-ХІІ. Відповідно до вимог законодавства до договору можливо внести будь-які зміни, в тому числі про зміну істотних умов, а отже ці зміни будуть викладені на аркуші, що не має застережень, зазначених у пункті 9.10 Договору. Тобто, можлива заміна окремих аркушів, на яких викладені зміни істотних умов договору.

Відповідно до п.1.1 Додаткової угоди № 1 до Договору додається Додаток № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту».

Тільки остання сторінка цього Додатку № 2 підписана ОСОБА_10 ОСОБА_11 «УКРСИББАНК» ОСОБА_8 (якого відділення - не зрозуміло) та скріплена печаткою відділення № 573 АКІБ «УкрСиббанку».

Тобто дві із істотних умов Договору, а саме графік платежів та вартість кредиту, внесені додатковою угодою, яка підписана ОСОБА_8, хоча на момент підписання не зрозумілими були його повноваження і не зрозумілим є печатка відділення № 573, в той час, коли з преамбули кредитного Договору виходить, що ОСОБА_8 займав посаду виконуючого обовязки начальника відділення № 926, а відтак знову можна констатувати, що і Додаткова Угода №1 до Договору була укладена з недодержанням обовязкової письмової форми, оскільки була підписана особо, яка не мала на це документально підтверджених повноважень.

Відповідно до п.1.2 Додаткової угоди № 1 до Договору, додається до Договору Додаток № 3 ОСОБА_7.

Тобто, одна із істотних умов Договору, а саме ОСОБА_7, внесена додатковою угодою та взагалі не підписана Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та не скріплена печаткою. Отже, знову слід константувати, що ОСОБА_5 був укладений з недодержанням обовязкової письмової форми.

Відповідно до п.1.3 Додаткової угоди № 1 до Договору, пункт 1.3.5 був викладений в наступній редакції:

«1.3.5. ОСОБА_6 згідно умов Договору сплачує ОСОБА_7 комісію на умовах, зазначених у цьому Договорі».

Не зрозуміло, про сплату якої комісії йде мова. Під таке трактування можна підвести будь-яку комісію, про яку на момент підписання кредитного Договору волевиявлення ОСОБА_2 не було, а тим більше правочин не було спрямовано на реальне настання правових наслідків, які стосувались сплати комісії по кредитному Договору.

Відповідно до п.1.4 Додаткової угоди № 1 до Договору, пункт 3.4 був доповнений новим підпунктом 3.4.5, який зобовязує позичальника сплачувати платежі на користь третіх осіб в порядку та на умовах, визначених рядом законів та інших нормативних актів, але в Договорі взагалі відсутній пункт 3.4.

Відповідно до п.1.5 Додаткової угоди № 1 до Договору, пункт 5.2 був доповнений новим абзацом наступного змісту:

«У випадках настання обставин:

- передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2. Договору процента ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно п.1.3.1. Договору;

- передбачених підпунктом «в» пункту 5.2. Договору процента ставка за Договором збільшується не більше ніж на 10 (десять) % для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5 (пять) % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно п.1.3.1. Договору;

- передбачених підпунктом «г» пункту 5.2. Договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок ОСОБА_7 за програмами кредитування».

Тобто, одна із істотних умов Договору, а саме зміна процентної ставки, була внесена додатковою угодою. Але в Договорі взагалі відсутні підпункти «а», «б», «в» та «г» пункту 5.2.

Відповідно до п.1.6 Додаткової угоди № 1 до Договору, у Договорі був доповнений пункт 7.5 новим абзацом в наступній редакції:

«Підписанням Договору ОСОБА_6 підтверджує, що на дату укладання Договору є клієнтом ОСОБА_7 і ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню».

Але розділ 7 Договору - це «Відповідальність Сторін», а відтак не зрозуміло яке відношення до розділу 7 Догоовору має цей новий абзац.

Наведене свідчить про те, що Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» змінами до кредитного Договору, внесеними у день підписання Договору, вніс зміни у ОСОБА_5 тільки на свою користь, але при цьому навіть не звірив їх з текстом сторінок Договору (стор.1-13), а відтак і весь ОСОБА_5 виклав тільки на свою користь.

Підтвердженням цього є й підпункт 1.3.3 Договору, в якому зазначено, що нарахування процентів за цим Договором здійснюється щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360»…

В той же час, за загальним принципом розрахунку процентів використовується кількість календарних днів у році (365 або 366 днів) або як проведено в розрахунку банка, кількість днів у рік 360/30 (30 днів * 12 місяців=360 днів).

Тобто, в будь-якому випадку відношення кількості днів у рік арифметично створює відношення «факт/факт», «365/365» або «360/360», що дорівнює «1». Таким чином кількість днів у році не впливає на розмір відсотків, а лише розподіляє відсотки у пропорційному відношенні для кожного місяця. Але за фактичними розрахунками Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» розраховував кількість днів не відповідно до зазначених умов («факт/факт», «365/365» або «360/360»), а розрахував кількість календарних днів за принципом «факт/360=365/360 або 366/360), не врахувавши що відношення за принципом факт/360 не буде дорівнювати «1». Таким чином було створено арифметичне викривлення відношення кількості днів у рік тобто (принцип 360 днів застосовано лише у знаменнику, а в чисельнику застосовано кількість календарних днів), а саме 366/360=1,016, у звязку з чим відсотки за кредитним договором штучно були збільшені на 1,016 % річних.

Також в Розділах 3-6 Договору «Банк зобовязується», «ОСОБА_6 зобовязується» «Банк має право», «ОСОБА_6 має право» містяться умови, які регулюють обовязки та права Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» та права ОСОБА_2, як споживача.

Але все, що написано в Розділах 3-6 Договору можна трактувати досить широко і ніяк не на користь ОСОБА_2, що не дає їй вибору відстояти свої інтереси у разі незгоди з підняттям відсоткової ставки тощо. Там передбачено, що ОСОБА_2 або згодна на запропоновані Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» умови, або має повернути достроково весь кредит, що саме по собі є дискримінацією, тобто таким, що всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Фактично, ще в момент підписання Договору ОСОБА_2 поставлено в невигідне та таке, що порушує її права становище.

Проте, метою Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», як сказано в його преамбулі, є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг.

Згідно п.8 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір повинен містити: порядок зміни і припинення дії договору, отже відповідно до мети цього Закону, ОСОБА_5 повинен містити і умови, які регулювали б порядок змін та розірвання Договору, коли цього вимагає захист інтересів споживача (ОСОБА_6). А цього в Договорі не має.

Так як ОСОБА_5 взагалі не містить порядку зміни Договору, який враховував би інтереси ОСОБА_2І як споживача (ОСОБА_6), взагалі не містить умови про порядок припинення Договору (а це є суттєвими умовами за ст. 628 ЦК України), то ОСОБА_5 в цілому суперечить п.8 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Стаття 203 ЦК України говорить, що додержання таких вимог є необхідним для чинності правочину:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Але волевиявлення ОСОБА_2, що стосувалось підвищення відсотків під час підписання кредитного Договору не було, а тим більше правочин не було спрямовано на реальне настання правових наслідків, які стосувались підвищення суми по кредитному Договору.

Розділ 7 Договору «Відповідальність сторін», не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» за невиконання або неналежне виконання умов Договору, більше того даний ОСОБА_5 містить цілих шість пунктів відповідальності тільки з боку ОСОБА_2.

Так, відповідно до п.7.6 договору, відповідно до вимог ст. 611 Цивільного кодексу України ОСОБА_6 зобовязаний сплатити ОСОБА_7 штраф (неустойку) у сумі 500грн за порушення своїх зобовязань.

Згідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.9 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір, повинен містити положення про права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

ОСОБА_5 не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») ні за невиконання, ні за неналежне виконання умов Договору (а це є суттєвою умовою за ст. 628 ЦКУ), через що ОСОБА_5 в цілому суперечить п.9 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

ОСОБА_5 страждає суттєвими пороками невідповідності його змісту актам законодавства України. Ці невідповідності свідомо були допущені Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і націлені проти прав та інтересів ОСОБА_2.

За загальним змістом наданих суду представником ПАТ «УкрСиббанк» - ОСОБА_1, заперечень на зустрічний позов ОСОБА_2 та пояснень ОСОБА_1 в суді сторона ПАТ «УкрСиббанк» не визнає викладених у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 позовних вимог, посилаючись при цьому на те, що хоча чинні законодавчі акти України (такі як Конституція України, Закон України «Про банки і банківську діяльність», Закон України «Про Національний банк України» та Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю») й передбачають обовязковість застосування на території України саме гривні, як валюти при здійсненні розрахунків, але й не містять заборони щодо встановлення грошових зобовязань в іноземній валюті; що з урахуванням положень ст. 627 (в редакції до 16 жовтня 2011 року) ЦК України щодо свободи договору (вільності сторін в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності справедливості) при укладанні з ОСОБА_2 Договору та Додаткової Угоди до нього права і інтереси ОСОБА_2, як споживача, порушені не були і що після підписання ОСОБА_2 Договору і Додаткової Угоди до нього положення Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть застосовуватись у спорах щодо виконання кредитних договорів. Одночасно з запереченням на зустрічний позов ОСОБА_2 представником ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 30 серпня 2015 року до суду були подані заява про застосування трирічної позовної давності до зустрічного позову ОСОБА_2 та заява про застосування правових наслідків недійсності Договору у разі задоволення зустрічного позову ОСОБА_2.

Проаналізувавши доводи сторін в контексті змісту Договору і Додаткової Угоди до нього та положень законодавства, на які представники сторін у справі посилаються як на правове обґрунтування своїх доводів, суд дійшов висновку про слушність наведених доводів сторони ОСОБА_2 щодо підстав для визнання недійсним Договору і неслушність наведених доводів (їх правову заангажованість) сторони ПАТ «УкрСиббанк» щодо необґрунтованості зустрічних позовних вимог ОСОБА_2. При цьому, окрім наведених у доводах представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, положень діючого законодавства, суд враховує й положення ст. 13 ЦК України, за змістом якої (статті): 1. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; 2. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; 3. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; 4. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; 5. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція ; 6. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Похідно від наведених положень ст. 13 ЦК України суд враховує й положення ч. 3 ст. 16 ЦК України, за змістом якої суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу, а також положення абзацу другого частини 3 ст. 6 ЦК України, за змістом якої сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

За обставинами справи, з урахуванням змісту п. 1.2.2 Договору щодо строку виконання зобовязань ОСОБА_2 по поверненню кредиту не пізніше 22 серпня 2014 року, положень ч. 5 ст. 261 ЦК України, за якою за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, а також раніше наведених положень ст. 15 Закону № 1023-ХІІ заява представника ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 про застосування до зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 позовної давності не підлягає задоволенню.

З урахуванням доводів сторін щодо необхідності застосування правових наслідків визнання недійсності Договору, дійшовши до висновку про наявність підстав для визнання Договору недійсним у звязку з недодержанням в момент його укладення (підписання, як правочину), вимог, встановлених частинами першою-третьою, пятою і шостою статті 203 Цивільного кодексу України, суд визнає за необхідне застосувати й визначені ч. 1 ст. 216 ЦК України правові наслідки визнання недійсним Договору у вигляді зобовязання сторін у Договорі повернути другій стороні у натурі все, що кожна із сторін отримала від іншої сторони на виконання цього правочину.

При наявності підстав для визнання недійсним Договору позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволенню не підлягають, оскільки за змістом ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами понесених судових витрат, суд виходить з положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) за змістом якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1, 3, 8, 21, 42, 55, 92 та 129 Конституції України, ст.ст. 1-6, 11, 13, 15, 16, 92, 202, 203, 207, 208, 215, 216, 236, 238, 256-261, 524, 533 та 1054 і 1055 ЦК України, а також ст.ст. 1-5, 8, 10, 11, 30, 60, 61, 79, 88, 212-214 та 292-296 ЦПК України, суд

в и р і ш и в.

Позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 і ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 23 серпня 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21 грудня 2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2.

Застосувати правові наслідки недійсності договору № 0 від 23 серпня 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, у звязку з чим зобовязати ОСОБА_2 повернути ПАТ «УкрСиббанк» усю суму коштів, які вона отримала в Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» за зазначеним кредитним договором, а ПАТ «УкрСиббанк» - повернути ОСОБА_2 усі суми коштів, які вона (ОСОБА_2І.) сплатила Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» та ПАТ «УкрСиббанк» на виконання покладених на неї фінансових зобовязань за зазначеним кредитним договором та додатковою (щодо зазначеного кредитного договору) угодою № 1 від 23 серпня 2007 року, укладеною між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_2.

Стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на користь держави судовий збір у справі у розмірі 243 грн. 60 коп..

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області шляхом подання до Глухівського міськрайсуду апеляції на рішення.

Така апеляція може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутніми при проголошенні рішення, мають право подати апеляцію на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду. У разі ненадходження апеляцій рішення суду набере законної сили після спливу строку на його апеляційне оскарження.

Суддя Глухівського міськрайсуду ОСОБА_12

Повний текст рішення суду виконаний суддею 02 листопада 2015 року.