Ухвала

іменем україни

18 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 6 грудня 2007 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір на суму 11 132 грн зі сплатою 12 % річних із кінцевим терміном повернення кредиту 6 грудня 2010 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору утворилась заборгованість у розмірі 49 041 грн 78 коп., з яких: 8 688 грн 04 коп. - заборгованість за кредитом; 1 063 грн 57 коп. - заборгованість за відсотками; 3 206 грн 08 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 33 272 грн 58 коп. - пеня, 500 грн - штраф (фіксована частина); 2 311 грн 51 коп. - штраф (процентна складова), просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість.

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 пред'явила зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору від 6 грудня 2007 року, посилаючись на те, що договір був укладений з порушенням встановленого законом порядку.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 березня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 4 568 грн 08 коп. В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29 липня 2014 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 березня 2014 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 25 957 грн 69 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 8 688 грн 04 коп.; заборгованості за відсотками - 1 063 грн 57 коп.; заборгованості за щомісячною винагородою за надання фінансового інструменту (комісією) - 3 206 грн 08 коп. та неустойки - 13 тис. грн., та судовий збір у розмірі 481 грн 95 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності в частині вимог, заявлених за період до 22 травня 2010 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що сторони, укладаючи зазначений договір, досягли згоди про те, що позовна давність, встановлена законом, збільшена за домовленістю сторін до п'яти років відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України. Оскільки відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним з урахуванням пені та штрафу.

Проте з такими висновками апеляційного суду не можна погодитися з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що за заявою ОСОБА_3 від 6 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачкою було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 11 132 грн зі сплатою 12% річних та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 200 грн 30 коп., з кінцевим терміном повернення 6 грудня 2010 року.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_3 зобов'язалася сплачувати щомісячний платіж у розмірі 571 грн 01 коп., який складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди та комісії у зазначені в заяві та в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») строки.

Кредит надано відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) (далі - Умови), з якими ОСОБА_3 була ознайомлена, про що свідчить її підпис у заяві про надання кредиту.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 24 квітня 2013 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 49 041 грн 78 коп., із яких: 8 688 грн 04 коп. - заборгованість за кредитом; 3 206 грн 08 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1 063 грн 57 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 33 272 грн 58 коп. - пеня, 500 грн - штраф (фіксована складова) та 2 311 грн 51 коп. - штраф (процентна складова), яку позивач і просив стягнути на свою користь.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Підставою для збільшення позовної давності є договір.

Із доданих до позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» Умов передбачено, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором становить 5 років (п. 5.5).

У той же час, зазначені Умови не містять даних про дату їх прийняття та затвердження керівництвом банку, терміну їх дії. Заява відповідача про надання кредиту не містить інформації, з якими саме Умовами був ознайомлений відповідач.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не перевірив, які саме Умови діяли на момент укладання кредитного договору із ОСОБА_3, не з'ясував, із яким текстом Умов була ознайомлена остання при підписанні заяви на видачу кредиту; обставин, пов'язаних із виконанням відповідачем умов договору не дослідив.

Крім того, згідно із заявою на видачу кредиту, яка разом із Умовами складає кредитний договір, погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісячно в період з 25 по 30 число кожного місяця в сумі 571 грн 01 коп.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та сплата відсотків повинні здійснюватись позичальником щомісячними платежами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Задовольняючи позов ПАТ КБ "ПриватБанк", апеляційний суд виходив із того, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості позичальник здійснив останній платіж у 16 вересня 2008 року, а з позовом банк звернувся 22 травня 2013 року, а тому відповідно до п. 5.5 Умов строк позовної давності не пропущено. У той же час, у матеріалах справи відсутні будь-які платіжні документи, які б свідчили про здійснення відповідачем зазначеної платіжної операції.

Крім того, визначаючи розмір пені, нарахованої на прострочену заборгованість, апеляційний суд не звернув уваги на те, що відповідно до вимог про стягнення неустойки (пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

У той же час із доданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що розмір пені обчислюється починаючи з квітня 2008 року, а з позовом позивач звернувся у травні 2013 року.

З огляду на зазначене суду необхідно було перевірити правильність наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості та пені та з урахуванням встановлених обставин вирішити спір по суті.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 липня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар С.О. Карпенко В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін