Справа № 161/6400/14-ц Провадження № 22-ц/773/1289/15 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Категорія: 48 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І. ,

суддів - Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

пр-ка позивача - ОСОБА_2,

пр-ків відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_6, поданою від її імені представником - ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, у якому, уточнивши позовні вимоги (а.с.213), просив визнати за ним та за відповідачем право власності за кожним на 1/2 частину будинковолодіння, розташованого на АДРЕСА_1, поділивши його відповідно до першого варіанту поділу, наведеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 7035-7036 від 30.01.2015 року, виділивши йому в натурі у житловому будинку приміщення, розташовані на першому поверсі, а також веранду(б), відповідачці виділити в натурі у житловому будинку приміщення, розташовані на другому поверсі, а також приміщення бані (Б-1). Стягнути з відповідача на його користь компенсацію 1/2 вартості автомобіля «Мерседес-Бенц», модель 814, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 75960 грн., а також відшкодувати понесені ним судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 20 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину індивідуального житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 відповідно до першого варіанту поділу, наведеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 7035-7036 від 30.01.2015 року та виділено йому в натурі: гараж (1-1) площею 34,7 кв.м, веранду (1-2) площею 5,9 кв.м, коридор (1-3) площею 6,7 кв.м, кладову (1-4) площею 1,1 кв.м, вітальню (1-5) площею 34,0 кв.м, котельню (1-7) площею 5,5 кв.м, вбиральню (1-8) площею 3,1 кв.м, всього - 113,2 кв.м, а також веранду (б).

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину індивідуального житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 відповідно до першого варіанту поділу, наведеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 7035-7036 від 30.01.2015 року та виділено їй в натурі: кімнату (2-9) площею 32,5 кв.м, кімнату (2-10) площею 17,1 кв.м, кімнату (2-11) площею 20,4 кв.м, кімнату (2-12) площею 13,7 кв.м, санвузол (2-13) площею 6,7 кв.м, сходову (2-14) площею 20,4 кв.м, кладову (2-15) площею 0,8 кв.м, а всього - 101,3 кв.м, а також приміщення бані (Б-1).

Зобов'язано позивача ОСОБА_1 з метою проведення поділу вищевказаного житлового будинку та ізолювання виділених співвласникам приміщень за власні кошти провести влаштування окремого входу на другий поверх вищевказаного будинку, влаштувати автономні системи електропостачання, газопостачання та опалення переобладнати для кожного співвласника.

В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 вартості автомобіля «Мерседес-Бенц», модель 814, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 у розмірі 75960 грн..

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 5326,80 грн..

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.

В судовому засіданні представники відповідача апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити.

Позивач та його представник апеляційну скаргу заперечили та просять її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині поділу будинковолодіння та стягнення судових витрат підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив з того, що сторонам у рівних частках належить право власності на автомобіль «Мерседес-Бенц», модель 814, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та на будинковолодіння, розташоване на АДРЕСА_1. Будинковолодіння підлягає поділу відповідно до першого варіанту, наведеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 7035-7036 від 30.01.2015 року із виділенням в натурі у житловому будинку позивачу приміщень, розташованих на першому поверсі, а також веранди (б), а відповідачу приміщень, розташованих на другому поверсі, а також приміщення бані (Б-1) зі стягненням з відповідача на користь позивача компенсації 1/2 вартості автомобіля «Мерседес-Бенц» у розмірі 75960 грн., який визначено висновком експерта, а також підлягають до відшкодування понесені позивачем судові витрати у розмірі 5326,80 грн..

Проте, висновки суду щодо поділу будинковолодіння та відшкодування судових витрат суперечать встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.07.1989 року по 21.01.2010 року і за цей час ними набуто у власність спірний автомобіль та будинковолодіння, які зареєстровані на відповідача (а.с.7-12).

Згідно ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки дружини та чоловіка є рівними.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами була досягнута усна домовленість щодо користування спірним майном, за якою сторони погодили, що позивач користується автомобілем, а відповідач - будинком, але у березні 2014 року відповідач порушила дану домовленість, відчуживши спірний автомобіль без згоди позивача.

Згідно роз'яснень, викладених у п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення грошової компенсації за спірний автомобіль у розмірі половини його вартості підлягають до задоволення і підставно стягнув цю компенсацію у розмірі, визначеному експертним висновком.

Покликання апелянта на те, що суд безпідставно взяв до уваги висновок судової автотоварознавчої експертизи, яка була проведена без огляду автомобіля, а на підставі співставлення аналогічного автомобіля, у зв'язку з чим порівняльна вартість є надуманою, та що суд не взяв до уваги довідку-рахунок про продаж автомобіля за 8200 грн. - не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч наведеній правовій нормі відповідач та її представники не надали суду жодних належних та допустимих доказів про іншу вартість спірного автомобіля на час розгляду справи судом. Також представник відповідача ОСОБА_4 в апеляційному суді підтвердив, що після продажу автомобіля відповідач не передавала позивачу коштів у розмірі половини його вартості.

Крім того, сторона відповідача не довела, що продаж автомобіля здійснювався в інтересах сім'ї чи на її потреби.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

А згідно ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Задовольняючи позов в частині поділу будинковолодіння в натурі, суд першої інстанції, покликаючись на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 7035-7036 від 30.01.2015 року (а.с.107-112), не врахував, що для проведення запропонованого експертом розподілу цього будинковолодіння необхідно провести переобладнання і будівельні роботи по влаштуванню двох ізольованих квартир, серед яких: влаштування окремого входу на другий поверх, переобладнання існуючих на автономні мережі електропостачання, газопостачання та опалення і в порушення вимог ст.152 ЖК України провів розподіл будинку, не отримавши відповідних документів, які дають право на виконання таких робіт, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

Крім того, провівши поділ будинку в натурі, суд першої інстанції не звернув уваги, що у висновку експерта не зазначено, які приміщення на другому поверсі мають бути переобладнані в кухню, яким чином має бути перекрито перший та другий поверхи, де має бути розміщено котел для індивідуального опалення другого поверху та чи такі переобладнання технічно можливі.

Не зміг зазначені обставини уточнити і допитаний в апеляційному суді експерт ОСОБА_9, а від заявленого в апеляційному суді клопотання про проведення повторної експертизи представники відповідача відмовилися.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що сторонами не надано доказів про можливість поділу в натурі на дві рівні частки спірного будинковолодіння, а тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення, а саме - в частині визнання за кожним із сторін права власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння.

Покликання апелянта на ту обставину, що до даних правовідносин має застосовуватися не Сімейний кодекс України, а Кодекс України про шлюб та сім'ю - не заслуговують на увагу, оскільки при вирішенні спору застосовуюься норми права, які діють не на час придбання майна, а на час виникнення спору щодо цього майна.

Також безпідставними є покликання апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності. Оскільки відповідач порушила умови усної угоди сторін щодо користування майном у березні 2014 року, то саме з цього часу і починається строк позовної давності.

Не заслуговують на увагу покликання апелянта на порушення судом норм процесуального права в частині прийняття після початку розгляду справи судом заяви позивача про зміну предмета позову.

Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Із матеріалів справи вбачається, що вперше розгляд справи по суті розпочався 19.03.2015 року, що стверджується журналом судового засідання, а до цього часу розгляд справи неодноразово відкладався із-за неявки у судове засідання відповідача.

Заяву про зміну предмета позову позивачем подано 19.03.2015 року, тобто до початку розгляду судом справи по суті, що відповідає вимогам ч.2 ст.31 ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати за подання позовної заяви /3654 грн./ та проведення обох експертиз /492 грн., 1180,80 грн./ (а.с.1, 211, 212).

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати у розмірі 2073 грн., які складаються із половини витрат по оплаті судового збору (3645:2=1827 грн.) та витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи (492 грн.).

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині вирішення позову про поділ будинковолодіння в натурі та визначення розміру судових витрат суперечать встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального права, то згідно зі статтею 309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення в цій частині нового рішення.

У зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги понесені відповідачем витрати по оплаті судового збору в розмірі 913,50 грн. (1827:2) за її подання підлягають стягненню з позивача на її користь.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_6, подану від її імені представником - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2015 року в даній справі в частині поділу будинковолодіння та стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, розташованого на АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, розташованого на АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 2073 грн. (дві тисячі сімдесят три грн.) судових витрат.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 913 грн. 50 коп. (дев'ятсот тринадцять грн. 50 коп.) витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді