АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Шиманського В.Й.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою виконувача обов'язків начальника 2-го Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції Кіптікова І.О. на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову державного виконавця, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Другого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції Полякова ОлександраГеоргійовича про повернення виконавчого документа стягувачеві, в якій просив скасувати постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві та зобов'язати ВДВС відновити виконавче провадження по стягненню боргу з ОСОБА_3

Свої вимоги обґрунтовував тим, що винісши вказану постанову, державний виконавець не з'ясував обставини, що мають значення для ходу виконавчого провадження, а саме не вчинив жодних дій для з'ясування питання наявності іншого житла у боржника, зокрема не направлено відповідних запитів до реєструючи органів, не відібрано пояснень у боржника, не перевірено паспортних даних тощо, що призвело до неправильного застосування до даних правовідносин положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також, державним виконавцем не було перевірено, чи боржник являється суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення в розумінні Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», оскільки дана обставина також унеможливлює застосування мораторію.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року заяву задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, виконувач обов'язків начальника 2-го Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції Кіптіков І.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність, неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову, про відмову у задоволенні скарги.

Справа № 755/3726/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10654/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Марфіна Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказував, що судом першої інстанції не досліджено в повній мірі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме те, що державний виконавець у повному обсязі перевірив майновий стан боржника та встановив, що окрім АДРЕСА_1, яка знаходиться в іпотеці ПАТ «УкрСоцбанк» за боржником іншого майна не зареєстровано.

Не правильним, на думку апелянта, є висновок суду першої інстанції про неможливість застосування до даних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки державним виконавцем встановлено, що боржник фактично не проживає за адресою вказаною у виконавчому листі, про що складено відповідний акт.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності осіб, які не з'явилися.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 23.05.2014 року ВДВС отримав від ПАТ «Укрсоцбанк» заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом у справі №6-3672/11 виданим Дніпровським районним судом м. Києва 24.10.2011 року про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту №2008/13-1-08/274 від 30.05.2008 року в розмірі 92922,46 доларів СІНА (741381,85 грн.), третейського збору в сумі 7793,45 грн. (а.с. 3-5).

Постановою старшого державного виконавця Другого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції Полякова О.Г. від 28.05.2014 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом у справі №6-3672/11 виданим 24.10.2011 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 749175,30 грн. (а.с. 6).

Постановою старшого державного виконавця Другого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції Полякова О.Г. від 27.06.2014 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, зазначений вище виконавчий документ- повернуто на підставі положень гг. 9 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» із посиланням на те, що виконавчі дії проводились за адресою вказаною у виконавчому документі і в ході проведення виконавчих дій виявлено, що на ім'я боржника зареєстрована квартира АДРЕСА_1. Вказане нерухоме майно є предметом іпотеки АКБ «Укрсоцбанк», при цьому, існує заборона реалізації майна, яка передбачена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а.с. 7 на звороті).

Задовольняючи заяву та скасовуючи вказану постанову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що постійне місце проживання боржника та адреса знаходження зареєстрованої на його ім'я кварти не співпадають і боржник не використовує квартиру АДРЕСА_1 як постійне місце проживання, що в свою чергу унеможливлює застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а державним виконавцем не в повній мірі перевірені вимоги вказаного Закону.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем у повному обсязі перевірено майновий стан боржника та встановлено, що він не проживає за вказаною у виконавчому листі адресою і окрім АДРЕСА_1 за боржником іншого майна не зареєстровано, а тому виконавчий лист правомірно повернуто стягувачеві, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції правильно послався на те, що положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», однією з обов'язкових умов можливості застосування вимог зазначеного закону є те, що житлове приміщення має використовуватись позичальником як місце постійного проживання.

Місце постійного проживання фізичної особи - це зареєстроване у встановленому законом порядку їх місце проживання чи перебування.

Реєстрація місця проживання фізичних осіб здійснюється у відповідності до Порядку «реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1077 від 22.11.2012р.

Державним виконавцем Другого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції Поляковою О.Г., перед винесенням постанови про повернення виконавчого листа стягувачеві від 27.06.2014 р., не було належним чином встановлено зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування боржника ОСОБА_3, встановлення чого є обов'язковим для застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, як вбачається з виконавчого листа у справі №6-3672/11 виданого Дніпровським районним судом м. Києва 24.10.2011 року, місцем проживання боржника ОСОБА_3 є АДРЕСА_2

Вказана адреса, як адреса проживання боржника вказана і в усіх інших наявних в матеріалах справи документах, зокрема, в постановах державного виконавця, в інформаційній довідці з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Колегія суддів не може взяти до уваги, як доказ того, що боржник не проживає за вказаною вище адресою, акт державного виконавця від 20 червня 2014 року, оскільки він не може вважатися належним доказом вказаного факту, так як реєстрація місця проживання фізичних осіб здійснюється у відповідності до Порядку «реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1077 від 22.11.2012р.

Відповідно до положень ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Всупереч наведеним нормам права, будь яких належних та допустимих доказів того, що боржник ОСОБА_3 не проживає за вказаною у виконавчому листі адресою та використовує як місце постійного проживання квартиру АДРЕСА_1, що дало законне право застосовувати до даних правовідносин положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», апелянтом суду не надано.

Інших доводів щодо неправильності вирішення судом питання, апеляційна скарга не містить.

Отже, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п.1 ч.2 ст. 307, ст.ст. 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу виконувача обов'язків начальника 2-го Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді