Справа № 709/862/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2015 року смт.Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Левченко В.В.,

за участі секретарів - Нікітенко В.Г., Миць Н.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідача - ОСОБА_6,

третьої особи - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Чорнобай цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Чорнобаївського районного нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання договору дарування частини будинку недійсним,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що з жовтня 1997 року її чоловік - ОСОБА_8 почав переконувати її у необхідності скласти заповіт на відповідача, оскільки вона, серед їхніх дітей, є найменш забезпеченою та не має власного житла.

В грудні 2000 року відповідач приїхала до неї та умовила її скласти заповіт. На наступний день в приміщенні приватного нотаріуса, будучи неграмотною та погано розуміючи українську мову, підписала документ, вважаючи, що підписує заповіт.

З грудня 2014 року відповідач перебралася до неї жити та почала влаштовувати сварки, ображати її та принижувати.

В березні 2015 року вона звернулася до сільської ради де її повідомили, що власником будинку у якому вона мешкає є відповідач, а в приміщенні нотаріальної контори їй видали примірник договору дарування.

Посилаючись на те, що вона під час складання правочину помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме природи правочину, прав і обовязків сторін, була впевнена, що підписує заповіт, а тому, позивач просить суд визнати договір дарування частини будинку недійсним.

Позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві. Позивач ОСОБА_1 пояснила, що її дочка все підстроїла, привезла до нотаріуса та підсунула щось підписати, що саме підписувала вона не знала, а дізналася про те, що подарувала частину будинку вже у 2015 році у сільській раді.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову через його безпідставність. Пояснили, що позивач підписала договір дарування у присутності нотаріуса, договір дарування отримувався позивачем. Тривалий період вона сплачувала платежі за даний будинок, у яких власником зазначена відповідач ОСОБА_4, а тому твердження позивача про те, що вона дізналася у березні 2015 року про відчуження даного будинку, не відповідають дійсності.

Третя особа - приватний нотаріус Чорнобаївського районного нотаріального округу ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що обставин вчинення даного правочину він не памятає, оскільки з того часу пройшло 15 років. При посвідченні правочину першим кроком є встановлення відповідності між волевиявленням сторін і змістом правочину, тобто, встановлюється, яких саме наслідків бажають досягти сторони при вчиненні правочину, чи не помилились вони в суті правочину. Сторони перед підписанням договору дарування завжди ознайомлювалися з його змістом, він завжди встановлює чи є волевиявлення сторін договору вільним та чи розуміють вони значення своїх дій. Посилання позивача на ту обставину, що вона погано володіє українською мовою та не розуміла значення своїх дій не могло мати місце, оскільки він, в таких випадках, розяснює все на російській мові.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що позивач є його матірю, а відповідач сестрою. На даний час мати з сестрою перебувають у конфліктних відносинах. Від батька він ніколи не чув такого, щоб подарувати будинок ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що вона працює головою сільської ради та у 2015 році до сільської ради звернулася позивач з метою змінити заповіт, але їй пояснили, що будинок вона не заповіла, а подарувала своїй дочці. Також, останнім часом, у даній сімї часто виникають конфлікти.

Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належали 29/150 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1.

19 грудня 2000 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_5, було укладено договір дарування зазначеної частини будинку, за яким ОСОБА_1 безоплатно передала у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 29/150 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1. Договір посвідчено приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с.8).

Згідно з текстом договору його підписано в присутності нотаріуса, особу сторін, встановлено, їхню дієздатність та належність ОСОБА_1 частини будинку, що відчужуються, перевірено.

Копію договору дарування позивач ОСОБА_1 отримала 19 грудня 2000 року, про що свідчить її особистий підпис у книзі вчинення нотаріальних дій (а.с.89-90).

Статті 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) встановлюють, що цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

З договору дарування вбачається, що він був укладений 19 грудня 2000 року, тобто в період чинності ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Тому правовідносини щодо визнання недійсним договору дарування житлового будинку регулюються ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладання договору.

Згідно зі ст. 243 ЦК УРСР,- за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передання майна обдарованому.

Відповідно до ст. ст. 244, 227 ЦК УРСР договір дарування нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідченим та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ОСОБА_4 народних депутатів.

Відповідно до ст. 56 ЦК УРСР,- угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

У п.п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» надане роз'яснення щодо застосування ст. ст. 56, 57 ЦК Української РСР, відповідно до якого під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Правила цієї статті не поширюються на випадки, коли помилка стосується мотивів укладення угоди. Таким чином, на підтвердження вимог про визнання правочину недійсним позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу позову, а саме, що він при укладенні договорів дарування помилявся стосовно істотних умов оскаржуваних угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а згідно зі ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи позивача про те, що вона під час складання правочину помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме природи правочину, прав і обовязків сторін, спростовуються матеріалами нотаріальної справи, а саме довідкою-характеристикою щодо відчуження будинку №948 від 05 грудня 2000 року (а.с.84) та довідкою про право власності на жилий будинок, яка видається в звязку з відчуженням будинку №429 від 2000 року (а.с.87), які позивач особисто замовляла та отримувала для оформлення договору дарування, а ці обставини свідчать про волевиявлення позивача на відчуження своєї нерухомості.

Посилання позивача на ту обставину, що вона є неграмотною та погано розуміє українську мову спростовуються поясненнями позивача в судовому засіданні про те, що вона самостійно оформляла спадщину у нотаріуса після смерті свого чоловіка у 1998 році та отримала відповідне свідоцтво (а.с.85), що свідчить про певну обізнаність позивача з порядком та умовами оформлення права власності.

Крім того, з пояснень сторін та показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 судом встановлено, що між сторонами виникли конфліктні відносини на початку 2015 року.

З наведених обставин вбачається, що підставою для оспорювання договору дарування стали обставини, які існували не під час укладення договору 19 грудня 2000 року, а після виникнення конфлікту між сторонами у 2015 році.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вона під час складання правочину помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що під час укладення договору дарування житлового будинку волевиявлення позивача було вільним, договір укладено з дотриманням вимог закону, тому підстав для визнання договору дарування житлового будинку недійсним немає, а тому в позові слід відмовити.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Чорнобаївського районного нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання договору дарування частини будинку недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Черкаської області через Чорнобаївський районний суд.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 вересня 2015 року.

Суддя Чорнобаївського

районного суду ОСОБА_11