У Х В А Л А

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна», ОСОБА_4 про визнання керуючого санацією нелегітимним, визнання наказів незаконними та їх скасування, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 20 липня 2007 року вона працювала на посаді начальника загону воєнізованої охорони відкритого акціонерного товариства «Житомирський завод хімічного волокна» (далі - ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна»). 07 липня 2014 року вона була звільнена з роботи на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Посилаючись на те, що керуючий санацією товариства - ОСОБА_4 - під час підписання наказу про її звільнення був нелегітимним, а також на те, що вона не допускала систематичного невиконання своїх обов'язків, позивачка просила визнати його до 17 червня 2014 року, тобто до ухвалення рішення Рівненського апеляційного господарського суду, нелегітимним керуючим санацією; визнати незаконним та скасувати наказ від 05 червня 2014 року про оголошення їй догани; визнати незаконним та скасувати наказ від 07 липня 2014 року про її звільнення; поновити її на роботі; стягнути з ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» невиплачену заробітну плату у розмірі 14 023 грн 68 коп.; стягнути з керуючого санацією ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі у розмірі 14 023 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку по день винесення рішення судом у розмірі 28 442 грн. 41 коп. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року рішення районного суду скасовано. Провадження у даній справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про повне задоволення її позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивачки проведено відповідно до вимог чинного трудового законодавства, проте відповідач не провів із нею остаточного розрахунку, що є підставою для стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Скасовуючи рішення районного суду та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що спір не може розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки стосовно ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» порушено справу про банкрутство і спір про поновлення позивачки на роботі та стягнення заробітної плати повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Судами встановлено, що ухвалою господарського суду Житомирської області від 27 грудня 2002 року порушено провадження у справі про банкрутство стосовно ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна», про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено відповідні відомості.

З 20 липня 2007 року ОСОБА_3 працювала на посаді начальника загону воєнізованої охорони ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна». Проте 07 липня 2014 року вона була звільнена з роботи на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що вона не допускала систематичного невиконання своїх обов'язків, а керуючий санацією товариства - ОСОБА_4 - під час підписання наказу про її звільнення був нелегітимним.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У зв'язку з набранням чинності Законом України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI <http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/4212-17> «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зазначений Закон викладено в новій редакції. Закон набрав чинності 19 січня 2013 року (за винятком окремих його положень).

Згідно з п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ст. 12 ГПК України доповнено п. 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах, зокрема про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство (як і поновлення на роботі посадових і службових осіб боржника).

Відповідно до <http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/5405-17> Закону України від 02 жовтня 2012 року № 5405-VI <http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/5405-17> «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення юрисдикції (предметної підсудності) справи за позовом про стягнення заробітної плати з роботодавця, судам слід враховувати положення п. 1-1 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги ст. 15 ЦПК <http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/1618-15> України, ст. 12 ГПК України та брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо таку ухвалу постановлено після 19 січня 2013 року.

Справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року, не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати, і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та не звернув уваги на те, що справа про банкрутство ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» порушена 27 грудня 2002 року, тому дана справа має розглядатися в порядку саме цивільного судочинства.

Отже, апеляційний суд помилково на підставі ст. 310 ЦПК України скасував рішення суду першої інстанції та закрив провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Суд касаційної інстанції не може переглядати рішення суду першої інстанції, як про це просить ОСОБА_3, оскільки суд апеляційної інстанції скасував рішення суду з формальних підстав, а по суті спору відповідність його на законність та обґрунтованість не перевірив.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвал судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська