Справа № 300/436/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і ОСОБА_1,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Воловецького районного суду від 17 квітня 2015 р. за позовом ОСОБА_3 до Свалявської міської ради Закарпатської області, треті особи ОСОБА_2 та управління Держкомзему в м. Свалява та Свалявському районі, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю і скасування державної реєстрації, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до Свалявської міської ради в лютому 2014 р.

Просив визнати недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт на право приватної власності від 21.03.1997 р. і скасувати його реєстрацію.

На обґрунтування зазначав, що є власником домоволодіння № 31 по вул. Першотравневій у м. Сваляві Закарпатської області, а ОСОБА_2 власником суміжної земельної ділянки загальною площею 0.17 га, проте державний акт на право приватної власності на землю від 21.03.1997 р. було видано їй із порушенням вимог Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 квітня 1993 р. № 28 і зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 23 квітня 1993 р. за № 31 (надалі Інструкція). Так, межі земельної ділянки з суміжним землекористувачем, тобто з ним, не погоджувались, у натурі не виносились, а землю передано для підсобного господарства, що не передбачено ЗК України.

Про цей державний акт він дізнався лише в 2013 р., після того як ОСОБА_2 почала чинити йому перешкоди в користуванні власністю.

Рішенням Воловецького районного суду від 17.04.15 р. (з урахування ухвали цього ж суду від 08.05.2015 р. про виправлення описок у мотивувальній частині) позов задоволено: визнано недійсним державний акт на право власності на землю серії III-ЗК № 028954, виданий Свалявською міською радою Закарпатської області 21.03.1997 р. на імя ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0.17 га, розташовану на території Свалявської міської ради по вул. Першотравневій в урочищі «Теплиця», та скасовано державну реєстрацію цього акту за № 836. Вирішено питання судових витрат (т.2, а.с.63-65).

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, а в судовому засіданні її представники ОСОБА_4 і ОСОБА_5, просять скасувати це рішення із підстав, передбачених ст. 309 ч.1 п.п.2-4 ЦПК України, та ухвалити нове про відмову в позові. Указують на неналежну оцінку доказів (т.2, а.с.77-82).

Письмових заперечень або пояснень на скаргу позивач не подав, у судове засідання не зявився без поважних причин, хоча про час і місце такого був належно повідомлений. Заява ОСОБА_6 (представника позивача) про відкладення розгляду справи є бездоказовою.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із того, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_2 із порушенням пункту «г» ч.1 ст. 121 ЗК України та суперечить рішенню Свалявської міської ради Закарпатської області № 52 від 14.02.1997 р. «Про передачу земель безкоштовно у приватну власність громадянам м. Свалява».

Колегія суддів не погоджується із цим висновком у звязку з його невідповідністю обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 152 ч.2, ч.3 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Разом з тим, за правилами ст.ст. 15 ч.1, 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установлено та не заперечується, що на момент предявлення позову ОСОБА_3 був приватним власником житлового будинку № 31 по вул. Першотравневій у м. Сваляві, незакінчене будівництво якого (88.5% готовності) придбав у ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу незакінченого будівництвом будинку від 11.12.1998 р. (т.1. а.с.9, 212). На час розгляду справи в апеляційному суді вказане право власності скасовано (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.06.2015 р.).

Земельна ділянка в договорі купівлі-продажу не значиться. Доказів у підтвердження свого права власності на присадибну земельну ділянку позивач у позовній заяві не навів, суду не подав і таких у справі не встановлено.

Так, у відповідності з листом виконавчого комітету Свалявської міської ради від 08.12.2014 р. інформація про земельну ділянку ОСОБА_3 орієнтовною площею 0.095 га внесена на підставі графічних матеріалів, однак така у приватну власність, користування або оренду останньому не передавалась (т.2, а.с.36-37).

Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області від 16.02.2015 р., який позивачем не оскаржений і не спростований, ОСОБА_3 самовільно зайняв частину (0.0020 га) земельної ділянки із земель, які перебувають у власності ОСОБА_2 (т.2, а.с.28).

Натомість, рішенням Свалявської міської ради № 52 від 14.02.1997 р. «Про передачу земель безкоштовно у приватну власність громадянам міста Свалява» ОСОБА_2 було передано у приватну власність по вул. Першотравневій, 33, (урочище «Теплиця», біля будинку) в м. Сваляві земельну ділянку загальною площею 0.17 га, в тому числі 0.12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, та 0.05 га для ведення підсобного господарства (т.2, а.с.50-51).

На підставі цього рішення ОСОБА_2 21.03.1997 р. отримала державний акт на право приватної власності на землю серії III-ЗК № 028954, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 836 (т.1, а.с.5).

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області від 29.01.2015 р., який позивачем не оскаржений і не спростований, порушень земельного законодавства при набутті ОСОБА_2 права власності на вказану земельну ділянку не виявлено (т.2, а.с.55).

За приписами ст. 30 ЗК УРСР 1990 р. (у редакції станом на момент укладення договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом будинку від 11.12.1998 р.) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара (ст. 67).

Відповідно до п.3 Декрету КМУ від 26.12.1992 р. № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок" право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету (ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва) посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

З огляду на вказані норми права та ситуаційний план земельної ділянки по вул. Першотравневій, 31, у м. Сваляві (кадастровий номер :01:000) ОСОБА_3 має право користування присадибною ділянкою, однак даних про конкретний розмір цієї ділянки в справі немає (т.1, а.с.7-8).

Окрім того, позивач також не зазначив, яким чином ОСОБА_2 як суміжний власник землі (з березня 1997 р.) порушує його право користування земельною ділянкою з 2013 р. і чим це підтверджується.

Доводи позивача про те, що державний акт на право приватної власності на землю виданий ОСОБА_2 із порушенням вимог Інструкції, оскільки межі земельної ділянки з суміжним землекористувачем не погоджувались і в натурі не виносились, спростовуються проектними матеріалами по передачі земельної ділянки у приватну власність, зокрема, протоколом погодження меж землеволодіння за підписом ОСОБА_7 як попереднього землекористувача по вул. Першотравневій, 31, у м. Сваляві (т.1, а.с.26-32, 111-117).

За таких обставин позов є недоведеним.

Мало того, суд першої інстанції у порушення принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК) вирішив спір по суті з іншої правової підстави (видача державного акту з порушенням пункту «г» ч.1 ст. 121 ЗК України через його суперечність рішенню органу місцевого самоврядування), яка позивачем не заявлялася, тобто вийшов за межі позовних вимог, а також вирішив питання про права та обовязки ОСОБА_2 (третьої особи без самостійних вимог), яка попри відповідне особисте клопотання (т1, а.с.64-65) не була залучена до участі в справі як співвідповідач (т.1, а.с.118).

Із приводу суб'єктного складу спору Верховний Суд України розяснив (п.10 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду»), що вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі (стаття 26 ЦПК), суд повинен виходити з характеру спірних правовідносин, визначеної ним норми матеріального права, яка підлягає застосуванню, та з матеріально-правового інтересу у вирішенні справи.

Тобто, за загальним процесуальним правилом суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується виниклий спір. Захист своїх прав та інтересів ці особи реалізують за допомогою широких процесуальних прав і гарантій. Натомість незалучення кого-небудь з них до розгляду справи як і залучення в неналежному статусі позбавляє їх цієї можливості.

Оскільки суд першої інстанції залишив цю обставину (субєктний склад відповідачів) поза увагою, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних можливостей самостійно усунути вказане порушення, то оскаржене рішення уже лише з цієї підстави не можна визнати законним і обґрунтованим.

У контексті наведеного колегія суддів вважає необхідним скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове про відмову позові за недоведеністю.

Керуючись ст. 152 ч.2, ч.3 ЗК України, ст.ст. 3, 10, 11, 31, 33, 60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3, п.4, ч.2, ч.3, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

2. Рішення Воловецького районного суду від 17 квітня 2015 р. скасувати.

3. У позові ОСОБА_3 до Свалявської міської ради Закарпатської області, треті особи ОСОБА_2 та управління Держкомзему в м. Свалява та Свалявському районі, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю і скасування державної реєстрації відмовити.

4. Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 121.80 грн. у відшкодування судового збору.

5. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: