Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 333/8913/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Стоматов Е.Г.
№22-ц/778/3274/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (надалі -Банк), третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова Вікторія Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнив (а.с.141-153) та в якому просив визнати виконавчий напис, вчинений 29.11.2011 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3334 таким, що не підлягає виконанню повністю.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 29.11.2011 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3334, яким запропоновано звернути стягнення на суму 37 065,65 доларів США на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 51,31 кв.м, житловою площею 28,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_3, як позичальнику за кредитним договором із Банком № 6241629 від 24.03.2008 рок,у та іпотекодавцю за договором іпотеки від 24.03.2008 року.

Позивач мотивував свої вимоги тим, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з порушенням встановленого актами цивільного законодавства України порядку, та порядку вчинення нотаріальних дій.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2015 року позов ОСОБА_3 до Банку, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова В.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю, задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений 29.11.2011 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3334 таким, що не підлягає виконанню повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк, як відповідач, у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов позивача залишити без задоволення.

У судове засідання 24.09.2015 року позивач ОСОБА_3 повторно не з'явився, був повідомлений апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи належним чином з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с.183-184, 192-193), у тому числі через свого представника за договором - адвоката (а.с.50-52) ОСОБА_5, що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України, при цьому, ОСОБА_3 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова В.М. у судове засідання 24.09.2015 року також не з'явилась, при цьому подала апеляційному суду поштою заяву (а.с.196-197), в якій просила дану справу розглядати апеляційним судом за її відсутністю.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причину неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_3 та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю позивача ОСОБА_3 за присутністю представника останнього - ОСОБА_5, а також за відсутністю третьої особи - приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін - ОСОБА_6 та ОСОБА_5, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Банку, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_3 у цій справі, керувався ст. ст. 11, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», ст. 35 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 251-252 ЦК України, Інструкцією про порядок вчиненн6я нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Мінюсту 03.03.2004 року № 20/5 та виходив із того, що виконавчий напис від 29.11.2011 року приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М. не відповідає вимогам діючого законодавства України.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Так, встановлено, що 24 березня 2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» (у подальшому назву якого було змінено на ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» на виконання вимог закону), як кредитором, та фізичною особою ОСОБА_3, як позичальником, укладений кредитний договір № 6241629 (а.с.5-7).

Відповідно до п. 2.1.1 зазначеного кредитного договору забезпеченням виконання зобов'язань позивача ОСОБА_3 за вищезазначеним договором є іпотека нерухомого майна, зокрема: квартири АДРЕСА_1 (договір іпотеки № 6241634 від 24.03.2008 року, укладений між Банком та ОСОБА_3, посвідчений Гармашовим Г.М., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 24.03.2008 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1737, копія а.с.8-10).

Відповідно до п. 4.1 вищезазначеного договору іпотеки Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов'язання за кредитним договором, у разі невиконання вимоги про дострокове виконання основного зобов'язання, зробленої на підставі закону, кредитного договору.

Згідно із п.11 вищезазначеного договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним із таких способів: за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом позасудового врегулювання.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Ст. ст. 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Уклавши із Банком вищезазначений кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, позивач ОСОБА_3, як позичальник, порушував свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості.

Тому, Банк в силу вимог закону та п. 4.2.2 кредитного договору мав право вимагати у ОСОБА_3 дострокового повернення наданого кредиту.

У зв'язку із чим, Банк вручив ОСОБА_3 під підпис вимогу про усунення порушення основного зобов'язання № 276/120/03 від 08.02.2011 року, згідно із якою заборгованість позивача, як позичальника, перед Банком за основною сумою кредиту та відсотками за користування кредитом за кредитним договором за першим траншем складає 34078,51 доларів США, за другим - 103080,16 грн. (а.с.132-133).

Оскільки, зазначена вимога була залишена ОСОБА_3 без задоволення, Банк звернулося до приватного нотаріуса Морозової В.М. про вчинення виконавчого напису із заявою, згідно із якою заборгованість позивача, як позичальника, за першим траншем складає -37065,65 доларів США, за другим траншем - 207 577,55 грн. (а.с.94-95).

29.11.2011 року приватним нотаріусом Морозовою В.М. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3334 (а.с.93), яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 51,31 кв. м, житловою площею 28,8 кв. м, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_3, з метою задоволення за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки вимог Банку станом на 11.11.2011 року за боржником перед Банком обліковується заборгованість за кредитним договором № 6241629 від 24.03.2008 року зі всіма змінами і доповненням до нього у сумі 37 065,65 (тридцять сім тисяч шістдесят п'ять) доларів США, 65 центів та 207 577,55 (двісті сім тисяч п'ятсот сімдесят сім) гривень 55 копійок, з них:

*заборгованість Боржника за сумою кредиту складає - 27 679,18 доларів США (двадцять сім тисяч шістсот сімдесят дев'ять) доларів США, 18 центів та 79 825.00 (сімдесят дев'ять тисяч вісімсот двадцять п'ять) гривень 00 копійок;

*заборгованість Боржника за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом складає - 9 386,47 доларів США (дев'ять тисяч триста вісімдесят шість) доларів США, 47 центів та 29 688,56 (двадцять дев'ять тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень 56 копійок;

*сума пені за порушення строків виконання зобов'язань за Кредитним договором складала 54 553,51 (п'ятдесят чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят три) гривні 51 копійка,

*загальна заборгованість за сумою штрафу за порушення обов'язків, передбачених п.п. 4.3.2-4.3.6 Кредитного договору, складає еквівалент 3 192,28 гривень (три тисячі сто дев'яносто дві) гривні 28 копійок,

*загальна заборгованість за сумою штрафу за невиконання умов страхування предметів застави складає 40 318,20 (сорок тисяч триста вісімдесят) гривень 20 копійок.

та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 2 300 (дві тисячі триста) гривень, що всього становить - 209 877,55 (двісті дев'ять тисяч вісімсот сімдесят сім) гривень 55 копійок та 37 065,65 (тридцять сім тисяч п'ятдесят п'ять) доларів США, 65 центів.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» стягнення грошових сум або витребування майна за виконавчим написом для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному рядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у зносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

П. 283 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Мінюсту України від 03.03.2004 №20/5 (що діяла на момент вчинення виконавчого напису), встановлено, що вчинення нотаріусом виконавчих написів можливе в разі порушення основного зобов'язання та умов іпотечного договору (чи договору застави) після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги про усунення порушень. Також, виконавчий напис вчинюється, якщо подані всі документи, які підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови закінчення строку основного зобов'язання та іпотечного договору.

Ст. 7 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної іди України, указами та розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 року затверджений «Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Розділом 32 Інструкції передбачено вчинення виконавчих написів і даний розділ визначає мови та порядок вчинення виконавчих написів.

П. 282 Інструкції вказує, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

У п.286 Інструкції вказано, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевіряти, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Таким чином, основними умовами вчинення виконавчого напису нотаріусом є безспірність вимог, термін виконання яких настав.

Термін виконання вимог Банку про дострокове повернення сум за кредитним договором ОСОБА_3 настав 08.03.2011 року, тобто через 30 календарних днів з дня отримання ОСОБА_3 08.02.2011 року вимоги Банку про усунення порушення основного зобов'язання (а.с.132-133).

Проте, ОСОБА_3 зазначених у вимозі Банку порушень не усунув у встановлений строк.

Вимоги Банку, на задоволення яких нотаріусом був вчинений виконавчий напис, є безспірними. Нотаріус вчинила виконавчий напис, що є предметом оскарження у цій справі, з додержанням вимог закону.

Жодні належні та допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_3 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_3 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

Висновки суду першої інстанції у цій справі ґрунтуються на припущеннях, а не на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Хоча в силу вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, суд першої інстанції помилково вважав, що у виконавчому написі нотаріуса, що є предметом оскарження у цій справі, не вказано, на який саме документ вчинено виконавчий напис.

Відповідно до п. 288 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України за N 283/8882, виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа, що встановлює заборгованість (нотаріально посвідчені угоди, опротестований вексель та ін.). Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку.

Встановлено, що спірний виконавчий напис прикріплений до оригіналу вищезазначеного договору іпотеки (екземпляр Банку) шляхом прошивки та скріплення їх як єдиного документа. Крім того, у виконавчому написі (абзац 3) вказано за яким іпотечним договором звертається стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса (а.с.93).

Крім того, помилковими є висновки суду першої інстанції й у частині того, що розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені здійснено Банком одноособово без урахування думки та позиції позичальника.

Хоча, встановлено, що розрахунок заборгованості ОСОБА_3 за вищезазначеним кредитним договором (а.с.100-105) здійснено Банком відповідно до умов кредитного договору та згідно із даними бухгалтерського обліку.

ОСОБА_3 цей розрахунок заборгованості не оспорював, свої контррозрахунки Банку після отримання вимоги останнього (а.с.132-133) не надавав.

Докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Законодавством не передбачено обов'язку нотаріуса для вчинення виконавчого напису отримати «думку» позичальника з приводу розрахунку заборгованості чи обов'язку кредитора надавати нотаріусу документи бухгалтерського обліку на підтвердження безспірності заборгованості.

Так, встановлено, що Банком нотаріусу була надана виписка з особового рахунку боржника ОСОБА_3, яка свідчила про наявність простроченої заборгованості за позичковим рахунком та рахунком для обліку процентів, про стан та історію погашення позичальником ОСОБА_3 заборгованості за вищезазначеним кредитним договором (а.с.96-99).

Між сторонами у цій справі існують кредитні правовідносини, які регулюються нормами ст. 1054-1057 ЦК України. Розрахунки, пов'язані із кредитуванням (документарне оформлення видачі кредитних коштів, відкриття аналітичних рахунків та порядку відображення на них операцій з погашення заборгованості тощо) регулюються банківськими нормативними документами. Одним з таких нормативних документів є Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 N 254, зареєстрованою у в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 за N 559/7880.

Відповідно до п.5.3 цього Положення банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них. Згідно із п.5.5 Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Відповідно до п. 5.6. Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Програма щодо відображення банківських операцій (у тому числі формування банківських виписок) є сертифікованою та погодженою Національним банком України.

Крім того, виконавчий напис вчинено нотаріусом з додержанням п.287 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, яка діяла на той час.

Відповідно до п. п. 4 п.2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі написи нотаріусів є виконавчими документами. У статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено вимоги до виконавчого документа. Так, відповідно п.п. 3 п.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Отже, дата, місце народження, місце роботи боржника не є обов'язковими реквізитами. У виконавчому написі строк, за ким проводиться стягнення, зазначений. Так у 4 абзаці вказано, що заборгованість стягується станом на 11.11.2011 року.

Сума тіла кредиту за кредитним договором у вимозі Банку про усунення порушення основного зобов'язання, яка направлялась боржнику ОСОБА_3, так й у виконавчому написі співпадає - 27 679,18 доларів США та 79 825,00 грн.

Не співпадає лише сума процентів. Але нарахування процентів відповідно до умов кредитного договору здійснюється щомісяця. Відповідно, сума процентів щомісяця збільшується. Між направленням вимоги про усунення порушення основного зобов'язання та вчиненням виконавчого напису минув час, за який розмір заборгованості за процентами збільшився.

Жодним нормативним актом не передбачено, що розмір заборгованості, який зазначений у вимозі та виконавчому написі повинні співпадати. Законодавством передбачена лише безспірність вказаних вимог, і вона випливає із умов кредитного договору.

Так, за змістом правового висновку Верховного Суду України, який є обов'язковим для всіх судів України в силу вимог ст. 360 - 7 ч. 1 ЦПК України, висловленим у постанові у справі № 6-158цс15 від 20.05.2015 р.:

«Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

П. 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Встановивши у справі, яка переглядається, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, а та обставина, що зазначена сума заборгованості за кредитом більша ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору».

З повним текстом постанови Верховного Суду України у цій справі можна ознайомитися у підрозділі «Правові позиції Верховного Суду України» розділу «Судова практика» або на офіційному веб-сайті Верховного Суду України (http://www.scourt.gov.ua).

Встановлено, що заява про вчинення виконавчого напису, яку Банк надав нотаріусу, датована «10.11.2011 року», в останній визначено заборгованість станом на «11.11.2011 року» (а.с.94-95), у виконавчому написі нотаріуса зазначено також про заборгованість станом на 11.11.2011 року (а.с.93), тому суд першої інстанції помилково вважав, що у цих документах Банку та нотаріуса у датах є «плутанина».

Також не можна вважати безпідставно включеними до виконавчого напису витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 2 300,00 грн., так як ці витрати не передбачені у договорі іпотеки.

Оскільки, в силу вимог ст.89 Закону України Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися:

дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис;

найменування та адреса стягувача;

найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб);

строк, за який провадиться стягнення;

що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення;

розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника;

номер, за яким виконавчий напис зареєстровано;

дата набрання юридичної сили;

строк пред'явлення виконавчого напису до виконання.

Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Отже, плату за вчинення виконавчого напису у сумі 2 300,00 грн. включено нотаріусом до виконавчого напису цілком правомірно.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно поставив під сумнів правонаступництво прав і обов'язків між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» на дату вчинення виконавчого напису.

Оскільки, факт правонаступництва підтверджується Статутом ПАТ «ПУМБ», який нотаріус має у своєму документообороті.

Нотаріус не повинний був перевірити справжність підпису ОСОБА_3 на вимозі Банку про усунення порушення зобов'язання, який підтверджує факт отримання цієї вимоги останнім.

Оскільки, відповідно до п.5.7 вищезазначеного договору іпотеки, укладеного сторонами у цій справі, будь-які повідомлення та документи, які надсилаються іпотекодержателем іпотекодавцю повинні бути викладені в письмовій формі, та будуть вважатися наданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або телеграмою за місцем проживання іпотекодавця, вказаним у розділі 6 цього договору, або надані іпотекодавцю особисто.

Даний пункт договору іпотеки не суперечить вимогам ст. 627 ЦК України (свобода договору).

ОСОБА_3, підписавши вищезазначений договір іпотеки із Банком визнав, що він із цією умовою договору ознайомлений та згодний.

Таким чином, вручення вищезазначеної вимоги Банком боржникові ОСОБА_3 під особистий підпис відповідало вказаним умовам договору іпотеки.

До компетенції нотаріуса не входить перевірка справжності підпису на документах, які не підлягають нотаріальному посвідченню, цей факт можливо встановити лише шляхом проведення почеркознавчої експертизи.

Позивач ОСОБА_3 та представник останнього - ОСОБА_5 у суді першої інстанції клопотання про призначення та проведення у цій справі почеркознавчої експертизи з приводу вищезазначеного питання не заявляли та висновок останньої у матеріалах цієї справи відсутній.

В силу вимог ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, висновки суду першої інстанції, що підпис боржника ОСОБА_3 на вимозі про усунення порушення зобов'язання не є належним доказом повідомлення про існування порушень кредитного договору та існування у нього зобов'язань щодо негайного усунення таких порушень, при вищевикладених обставинах є безпідставними.

Таким чином встановлено, що документи, на підставі яких приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. був вчинений вищезазначений виконавчий напис, що є предметом оскарження у цій справі (а.с.92-136), узгоджуються із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року, та підтверджують безспірність заборгованості боржника ОСОБА_3 перед Банком за вищезазначеним кредитним договором, з дня виникнення права вимоги у Банку минуло не більше трьох років, пеня розрахована Банком в межах однорічного строку позовної давності за період з 08.12.2010 року по 07.11.2011 року, спору сторін з приводу розміру цієї заборгованості за кредитним договором на розгляді у суді на час вчинення виконавчого напису нотаріусом 29.11.2011 року не було; при вчиненні зазначеного виконавчого напису нотаріус діяла з додержанням вимог чинного на той час законодавства, а тому підстави для визнання цього виконавчого напису таким, що повністю не підлягає виконаю, за рішенням суду у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта ґрунтуються на законі та доказах, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Тому, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2015 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Банку, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова В.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю, у цій справі відмовити.

Крім того, у разі задоволення апеляційної скарги Банку, як відповідача, на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній має право на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 121, 80 грн. (а.с. 167), понесених Банком при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2015 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова Вікторія Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» () понесені судові витрати у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги 121,80 грн. (сто двадцять одна гривня вісімдесят копійок).

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.