АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________
Справа № 645/1617/15. Головуючий І інст.: - ОСОБА_1
Провадження №22-ц/790/4941/15. Суддя-доповідач: - ОСОБА_2
Категорія: виконавче провадження.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

при секретарі: - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року по справі за поданням державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_7 про тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року державний виконавець Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ ОСОБА_7 звернулася в суд із вказаним поданням.

В обґрунтування подання зазначала, що на виконанні у Фрунзенському ВДВС Харківського МУЮ перебуває виконавчий документ №640/14004/13-п, виданий Київським районним судом м. Харкова 30 серпня 2013 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь держави штрафу у розмірі 74 592 грн.

Зазначений виконавчий документ предявлено до виконання Харківською митницею Міністерства доходів і зборів України разом з постановою Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2014 року, якою продовжено строк виконання постанови Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2013 року до 17 вересня 2014 року.

Постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом винесено державною виконавчою службою 31 липня 2014 року. Копію даної постанови отримано божником ОСОБА_6 2 серпня 2014 року.

Харківською митницею Міністерства доходів і зборів України попередньо предявлявся до виконання зазначений виконавчий документ 4 лютого 2014 року.

Проте, 10 лютого 2014 року державним виконавцем була винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження у звязку з зазначенням різних ідентифікаційних кодів у заяві про відкриття виконавчого провадження та виконавчому документі.

У серпні 2014 року на вказану постанову боржником було подано адміністративний позов, в якому він просив скасувати постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобовязати винести постанову про відмову у відкритті провадження у звязку із закінченням терміну звернення постанови суду до виконання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_6А передано для подальшого розгляду до Київського районного суду м. Харкова.

5 січня 2015 року постановою Київського районного суду м. Харкова позовні вимоги ОСОБА_6А задоволено частково.

Визнано дії державного виконавця щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 10 лютого 2014 року неправомірними та такими, що не відповідають вимогам ч. 1 ст. 24, п. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Постанову державного виконавця скасовано та зобовязано винести постанову відповідно до вимог ч. 1 ст. 24, п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

17 лютого 2015 року ОСОБА_6 подав до державної виконавчої служби заяву з вимогою винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та скасувати заходи примусового виконання рішення відповідно до вимог ст. 50 цього Закону.

Вищевказані дії боржника підтверджують, що він усіма можливими способами намагається уникнути виконання постанови суду щодо стягнення з нього штрафу на користь держави. До теперішнього часу ОСОБА_6 не висунув жодної претензії щодо чинності постанови Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2013 року.

За даними Державної податкової служби України ОСОБА_6 не має офіційних джерел доходу, отже цілком можливо, що до теперішнього часу його прибутки залежать від перевезень певних товарів через кордон.

Посилаючись на вказані обставини та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 377-1 ЦПК України, державний виконавець Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ ОСОБА_7 просила суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Фрунзенським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 до завершення виконавчого провадження, без вилучення паспорта для подальшого направлення до органів паспортного контролю та адміністрації Державної прикордонної служби України.

Представник Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ в судове засідання не зявився. Згідно заяви поданої до суду, просив розглянути подання за його відсутності.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві виїзду за межі України до завершення виконавчого провадження ВП №44239102, відкритого 31 липня 2014 року державним виконавцем Фрунзенського ВДВС Харківського міського управління юстиції ОСОБА_8, по виконанню виконавчого документа №640/14004/13-п, виданого 17 червня 2014 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_6 на користь держави штрафу у розмірі 74 592 грн., без вилучення паспорта для подальшого направлення до органів паспортного контролю та Адміністрації державної прикордонної служби.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Задовольняючи подання, суд виходив з того, що ОСОБА_6 ухиляється від виконання постанови суду, а тому його необхідно тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну» від 21 січня 1994 року, громадянин України може бути обмежений управі виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2013 року (справа №640/14004/13-п) ОСОБА_6 визнано винним у порушенні митних правил, передбачених ст. 472 МК України та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 74 592 грн. зі стягненням на користь держави та конфіскацією охоронних модулів.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2014 року внесено виправлення у постанову Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2013 року в частині написання ідентифікаційного номеру боржника, а також продовжено строк виконання постанови Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2013 року відносно ОСОБА_6 до 17 вересня 2014 року ( а. с. 10).

Постановою державного виконавця Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ ОСОБА_8 від 31 липня 2014 року відкрито виконавче провадження №44239102 за постановою №640/14004/13-п, виданою 17 червня 2014 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_6 на користь держави штрафу у розмірі 74 592 грн.( а. с.7).

Копія постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження отримана боржником ОСОБА_6 через пошту 2 серпня 2014 року (а. с.6).

Ухилення боржника від виконання своїх зобовязань є оціночним поняттям.

На час звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, факт ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього рішенням (постановою) повинен відбутися, бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням (постановою) обовязків у виконавчому провадженні, може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно зявлятися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Під поняттям ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням (постановою) суду, розуміються будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При звернені з поданням до суду державним виконавцем Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ ОСОБА_7 не надано доказів які свідчать, що ОСОБА_6 ухиляється від виконання постанови суду.

Із пояснень ОСОБА_6, наданих в судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що повістки про виклик його до державного виконавця йому не надходили, вимога щодо надання відомостей про його доходи та майно від державного виконавця йому не надходила.

Вказані обставини не спростовані державним виконавцем Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ ОСОБА_7 в судовому засідання апеляційної інстанції.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_6 утримувався від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надавав у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно; про рахунки у банках чи інших фінансових установах; не зявлявся за викликом державного виконавця; на вимогу державного виконавця не повідомляв письмово останнього про майно, що може перебувати в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Не надані такі докази державним виконавцем Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ ОСОБА_7 і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Посилання державного виконавця у поданні на те, що ОСОБА_6 оскаржував діяв державного виконавця до Харківського окружного адміністративного суду, Київського районного суду м. Харкова, а також у лютому 2015 року звертався з заявою до державною виконавчої служби з вимогою винести постанову про закінчення виконавчого провадження, само по собі не свідчить про ухилення ним від виконання постанови суду, оскільки згідно ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 ухиляється від виконання постанови суду та безпідставно обмежив його у праві виїзду за межі України.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволення подання державного виконавця за його недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 312, ст. ст. 313,315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року - скасувати.

У задоволенні поданням державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_7 про тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: