УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2015 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя в складі головуючого судді Кузнецова Д. В при секретарі Сініловій Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі справу за скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої дії ОСОБА_2, на дії Державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця неправомірними, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015р. ОСОБА_2, який дій в інтересах ОСОБА_1, звернувся до суду з скаргою на дії Державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3, в якій зазначав, що на підставі рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя у справі № 2-2024/2007 08.08.2007 року було видано виконавчий лист про стягнення з боржника аліментів у розмірі 1/3 частки його доходів на утримання дітей. Заборгованість по аліментах станом на 13.06.2015 року складає 58 947,11 грн., яка до сьогоднішнього часу не погашена. У виконавчому провадженні №42969558 державним виконавцем Іллічівського ВДВС ОСОБА_3 19.06.2015 року винесено поставну про повернення виконавчого листа стягувачеві з причин неможливості встановлення майна боржника та його місцезнаходження. Не погоджується з такими підставами для повернення вказаного виконавчого листа, у звязку з чим просить постанову скасувати та визнати дії державного виконавця неправомірними. Зазначає, що в оскаржуваній постанові відсутні будь-які посилання на документальні підтвердження вжиття державним виконавцем всіх необхідних заходів для належного виконання рішення суду, виявлення рухомого та нерухомого майна у боржника. Посилається на положення частини 8 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі за текстом - Закон) згідно якої перевірка майнового стану боржника щодо виявлення нерухомого майна та рухомого майна проводиться кожні три місяці. Вказує, що державним виконавцем накладено арешт на 1/3 частину житлової квартири, що розташована в АДРЕСА_1. Дана квартира була приватизована боржником ще в 90-ті роки. Державний виконавець не знімаючи арешту з цього обєкту нерухомого майна винесла оскаржувану постанову про повернення виконавчого документу. Внаслідок чого заявник була вимушена повторно предявити виконавчий лист до виконання. Не погоджується із діями державного виконавця щодо повернення виконавчого листа стягувачеві, наголошує про обовязок державного виконавця встановити нерухоме майно та у встановленому порядку реалізувати його. На підставі зазначеного просив визнати дії державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського МУЮ ОСОБА_3 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.06.2015 року у виконавчому провадженні №42969558 неправомірними; постанову державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського МУЮ ОСОБА_3 від 19.06.2015 року у виконавчому провадженні № 42969558 скасувати.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримав заявлені вимоги та підтвердив, що на сьогоднішній день заборгованість за виконавчим листом відсутня, вся сума нарахованих аліментів сплачена в повному обсязі. Але наполягав, що дії державного виконавця за час існування такої заборгованості були незаконними.

Державний виконавець Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала надала письмові заперечення, в яких зазначила, що виконавчий документ надійшов на виконання до Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ 14.04.2014 року з Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ за місцем реєстрації боржника - м.Маріуполь, вул.Сєченова, 72-57, оскільки було встановлено, що за адресою - м.Маріуполь, пр.Леніна, 105-130 ОСОБА_4 не мешкає. Виконавчий документ надійшов на виконання разом з постановою про закінчення виконавчого провадження, актом державного виконавця, відповіддю адресно-довідкового бюро, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої за боржником нерухомого майна не зареєстровано, відповідями ДПС України, ВРЕВ, Маріупольського міського центру зайнятості. Заборгованість по аліментам станом на 25.02.2014 року складала 50883,35 грн.

14.04.2014 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та постанова наслана боржнику рекомендованим листом. В цей же день надіслано запити до ВРЕВ для виявлення рухомого майна боржника, до ДПС України про наявність відкритих рахунків та з'ясування місця роботи боржника, до ПФУ для встановлення місця роботи боржника та отримання пенсії, до адресно-довідкового управління для встановлення місця реєстрації боржника. 14.04.2014 року державним виконавцем роздруковано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої за боржником ОСОБА_4 нерухомого майна не зареєстровано. За отриманим відповідями з зазначених установ за боржником відсутнє зареєстровано будь-яке рухоме або нерухоме майно, офіційні доходи, транспортні засоби, пенсійні виплати. Боржник за викликами до державного виконавця не з'являвся. 26.01.2015 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника - м. Маріуполь, вул. Сєченова, 72-57, однак до квартири не потрапила. На залишений письмовий виклик боржник не зявився. 02.03.2015 року державним виконавцем здійснено повторний вихід за адресою боржника, де зі слів сусідів було встановлено, що у квартирі ніхто не мешкає протягом року, квартира постійно зачинена.

02.03.2015 року винесено постанову про привід боржника, за рапортом дільничного інспектора Іллічівського РВ при неодноразовому відвіданні двері квартири ніхто не відчинив, зі слів сусідів за адресою - м. Маріуполь, вул. Сєченова, 72-57 в квартирі протягом року ніхто не мешкає.

02.03.2015 року державним виконавцем було отримано інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців, згідно якої за ОСОБА_4 нерухомого майна не зареєстровано.

16.03.2015 року державним виконавцем було надіслано подання про оголошення розшуку боржника до Іллічівського районного суду м. Маріуполя.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя № 6/264/66/2015 від 01.04.2015 року в задоволенні подання було відмовлено.

13.06.2015 року молодша дитина досягла повноліття, тобто закінчився передбачений законом строк для даного виду стягнення, тому 19.06.2015 року державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по аліментам, яка станом на 13.06.2015 року (день повноліття молодшої дитини) складала 58947,11 грн. та в цей же день 19.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт всього наявного майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Арешт було накладено відповідно до вимог ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» для забезпечення виконання рішення суду на все рухоме та все нерухоме майно. Вказує, що з наявних матеріалів виконавчого провадження та отриманих відповідей відсутні були відомості про наявність на праві власності за боржником 1/3 частки квартири АДРЕСА_2.

19.06.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», та виконавчий документ разом з постановою надіслано стягувачу на адресу рекомендованою кореспонденцією.

06.10.2015 року стягувач ОСОБА_1 повторно предявила виконавчий лист до Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ для стягнення суми заборгованості по аліментам у розмірі 58947,11 грн. та надала банківський рахунок для перерахування коштів. Виконавче провадження було відкрито та 20.10.2015 року боржником ОСОБА_4 було надано квитанцію №13821964 від 19.10.2015 року про сплату заборгованості по аліментам у розмірі 58947,11 грн. на рахунок стягувача ОСОБА_1 в повному обсязі. Та в цей же день державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку із виконанням рішення суду в повному обсязі. Зазначає, що державним виконавцем проведені всі дії, спрямовані на виконання рішення суду відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, на підставі чого просила повністю відмовити у скарзі.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені скарги слід відмовити з наступних підстав.

На підставі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, та державних виконавців.

Згідно частини 2 статті 4 Закону під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження та на підставі ч. 1 ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно положень частини 1 статті 32 Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Судом було встановлено, що 14 квітня 2014 року постановою державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-2024/2007, виданого Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області, про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/3 частини доходів. Постанова була надіслана рекомендованим листом боржнику.

У ході примусового виконання рішення суду державним виконавцем було вжито необхідних заходів, а саме: 14.04.2014 року надіслано запити до ВРЕВ для виявлення рухомого майна боржника, до ДПС України про наявність відкритих рахунків та з'ясування місця роботи боржника, до ПФУ для встановлення місця роботи боржника та отримання пенсії, до адресно-довідкового управління для встановлення місця реєстрації боржника.

Крім того, з метою виявлення на праві власності майна боржника 14.04.2014 року державним виконавцем отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої за боржником ОСОБА_4 нерухомого майна не зареєстровано.

Згідно відповіді ДПС України від 15.04.2014 року інформація стосовно боржника щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податку та сум утриманого з нього податку в ДРФО відсутня, платник податків на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно відповіді ВРЕВ за боржником рухомого майна у виді транспортних засобів не зареєстровано. Згідно відповідей ПФУ від 14.07.2014 року боржник ніде не працює, пенсію не отримує.

Державним виконавцем направлялися виклики, які не були вручені оскільки боржник був відсутній за місцем проживання. Також державним виконавцем здійснювалися виходи за адресою боржника - м. Маріуполь, вул. Сєченова, 72-57 для проведення виконавчих дій, але також боржник був відсутній за місцем проживання та було отримано інформацію від сусідів, що у квартирі ніхто не мешкає протягом року, квартира постійно зачинена, про що було складено акт від 02.03.2015 року.

02.03.2015 року державним виконавцем винесено постанову про привід боржника. Згідно рапорту дільничного інспектора Іллічівського РВ при неодноразовому відвіданні двері квартири ніхто не відчинив, зі слів сусідів за адресою - м. Маріуполь, вул. Сєченова, 72-57 в квартирі протягом року ніхто не мешкає, про що відібрано письмові пояснення сусідів.

02.03.2015 року державним виконавцем повторно було отримано інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців, згідно якої за ОСОБА_4 нерухомого майна також не зареєстровано.

16.03.2015 року державним виконавцем було надіслано подання про оголошення розшуку боржника до Іллічівського районного суду м. Маріуполя.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя №6/264/66/2015 від 01.04.2015 року в задоволенні подання було відмовлено.

13.06.2015 року молодша дитина досягла повноліття, тобто закінчився передбачений законом строк для даного виду стягнення.

19.06.2015 року державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по аліментам, яка станом на 13.06.2015 року (день повноліття молодшої дитини) складала 58947,11 грн.

19.06.2015 року державним виконавцем згідно постанови накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Твердження заявника щодо накладення арешту саме на вказане ним в скарзі майно частину квартири АДРЕСА_3, не було підтверджено належними доказами та спростовано матеріалами справи.

Будь-які відомості про належність боржнику нерухомого майна у матеріалах виконавчого провадження відсутні та їх отримання держаним виконавцем виявилося безрезультатним. При цьому державним виконавцем було вжито всіх передбачених законом обовязкових заходів для виявлення належного на праві власності майна, яке могло бути зареєстрованим у відповідних державних реєстрах прав власності. Проте неодноразово отримані відповіді з державних реєстрів не містили в собі інформації про належність боржнику нерухомого майна станом на день закінчення провадження 19.06.2015 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Дотримуючись вказаних положень Закону 19.06.2015 року згідно постанови державного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» та разом з постановою надіслано стягувачу на адресу рекомендованою кореспонденцією. При цьому будь-якого майна, в тому числі нерухомого про яке вказує заявник, виявлено не було та відповідно до витягів з державних реєстрів речових прав на нерухоме та рухоме майно від 19.06.2015 року у відповідних електронних реєстрах були накладені арешти на все рухоме та нерухоме майно, що виключало можливість боржника здійснити будь-яке відчуження належного йому майна, тим самим погіршити становище стягувача.

Стосовно посилань представника стягувача щодо обов'язку державного виконавця на підставі ч.8 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» проводити перевірку майнового стану боржника кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, то суд відзначає, що вказана правова норма (ч.8 ст.52) була внесена до Закону лише після внесення змін від 14.05.2015 року та набрала законної сили 06.06.2015 року, а тому в спірний період часу виконавчого провадження державний виконавець не мав обовязку на який посилається заявник.

Крім того в період здійснення виконавчого провадження стягувач не повідомляв державному виконавцю будь-якої інформації про можливе перебування за боржником на праві власності нерухомого майна АДРЕСА_3 та не скористався наданим ч.1 ст. 12 Закону правом заявляти клопотання.

Згідно заяви від 06.10.2015 року стягувач ОСОБА_1 повторно звернулась до Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ з заявою про прийняття виконавчого документу на виконання та стягнення суми заборгованості по аліментам у розмірі 58947,11 грн. та надала банківські реквізити для перерахування суми заборгованості.

09.10.2015 року згідно постанови державного виконавця відкрито виконавче провадження, про що повідомлені у встановленому порядку сторони.

20.10.2015 року боржником ОСОБА_4 було погашено існуючу заборгованість в повному обсязі в сумі 58947,11 грн., про що надано квитанцію №13821964 від 19.10.2015 року про перерахування на рахунок стягувача ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 58947,11 грн.

у звязку із повним виконанням рішення суду 22.10.2015 року згідно постанови державного виконавця виконавче провадження на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено.

За таких обставин державним виконавцем в повному обсязі та з дотриманням діючого законодавства було проведено виконавчі дії, рішення суду виконано в повному обсязі, грошові кошти перераховано та не порушено законних прав і інтересів стягувача.

Заявник зі свого боку не обґрунтував та не представив переконливих доказів, які б свідчили про перебування в розпорядженні державного виконавця інформації про наявність нерухомого майна за боржником та не вжиття заходів до його арешту та подальшої реалізації.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи.

Згідно ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо ж оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 387 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволені скарги ОСОБА_1, в інтересах якої дії ОСОБА_2, на дії Державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця неправомірними відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги в 5-дений строк з дня проголошення ухвали, а учасниками процесу, які не були присутні при проголошенні, - в той же строк з часу отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_5