УхвалА

іменем україни

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області, головного управління Держземагенства у Миколаївській області, ОСОБА_5 про визнання права власності на земельні ділянки; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області, головного управління Держземагенства у Миколаївській області, ОСОБА_4 про визнання в порядку спадкування права постійного користування на 1/2 частину земельних ділянок та права членства у селянському (фермерському) господарстві за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що за життя її батьком - ОСОБА_5 було отримано державні акти на право постійного користування земельними ділянками площею 15 га та 6,73 га, що розташовані на території Подільської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, для ведення сільськогосподарської діяльності заснованого ним селянським (фермерським) господарством «Козіново». У серпні 2003 року її загальними зборами членів господарства було обрано головою вказаного фермерського господарства. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька наказом Держземагенства у Миколаївській області від 27 листопада 2014 року було припинено його право постійного користування зазначеними земельними ділянками, якими вона бажала в подальшому користуватися.

З урахуванням наведеного позивачка просила суд визнати право власності на вказані земельні ділянки, що використовувались її батьком - ОСОБА_5

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним вище зустрічним позовом, посилаючись на те, що він, так як і ОСОБА_4, є спадкоємцем першої черги та має право на 1/2 частину спадкового майна до якого входить селянське (фермерське) господарство «Козіново» та вказані земельні ділянки. Зазначав, що нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на фермерське господарство, оскільки в його Статуті не визначено розмір і порядок утворення статутного фонду, що унеможливлює визначення майна, яке належить фермерському господарству на момент його створення та за результатами його діяльності на час відкриття спадщини. Крім того, Закон України «Про фермерське господарство» не містить такої форми володіння землею як довічне успадкування володіння, а чинний ЗК України не визначає механізм успадкування.

З урахуванням наведеного ОСОБА_5 просив суд визнати в порядку спадкування право постійного користування на 1/2 частину спірних земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства та право членства у селянському (фермерському) господарстві «Козіново», шляхом внесення відповідних змін до його Статуту.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 16 червня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічному позові ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати й ухвалити нове, яким його зустрічний позов задовольнити.

У частині вирішення первісного позову судові рішення не оскаржені, тому в силу ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що спадкування, у тому числі наданих у постійне користування земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, здійснюється згідно із законодавством, чинним на час відкриття спадщини (ІНФОРМАЦІЯ_1). При цьому право користування земельними ділянками державної форми власності не може бути успадковано (ст. 92 ЗК України, ст. ст. 316, 317 ЦК України).

Крім того, наказом головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 27 листопада 2014 року № 2860 право користування спірними земельними ділянками за ОСОБА_5 припинено. Даний наказ не оспорено.

Також ОСОБА_5 не надав доказів того, що право постійного користування земельними ділянками внесено до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу), оскільки згідно із Законом України «Про фермерське господарство» після реєстрації фермерського господарства «Козіново» воно набуло статусу юридичної особи (ст. 19 вказаного Закону).

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта