Номер провадження: 22-ц/785/7757/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Абалдової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного Товариства «Імексбанк» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку остаточного розрахунку при звільненні та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника Акціонерного Товариства «Імексбанк» - ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2015 року,

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, уточнивши та збільшивши який, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 4919,17 гривень, компенсацію за затримку остаточного розрахунку при звільненні, за період з 23 квітня 2015 року по теперішній час в розмірі 7183 гривні 75 копійок, моральну шкоду в сумі 5000 гривень.

Зазначила, що з 01.04.2004 року працювала у АТ «Імексбанк» на посаді касира-контролера операційної каси з прийняттям платежів відділу касових обслуговувань, а 23 квітня 2015 року була звільнена з займаної посади у звязку зі скороченням штату за п. 1 ст.40 КЗпП України.

Оскільки АТ «Імексбанк» при звільненні не розрахувалося з нею в повному обсязі, а саме виплатило їй при звільненні заробітну плату, розмір якої становить 4919,17 гривень та не оспорюється відповідачем, вона просила стягнути з відповідача заробітну плату за квітень 2015 року у сумі 4919,17 гривень, грошову компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 23.04.2015 року по теперішні час, тривалість якого становить три місяці та дванадцять днів у сумі 7183,75 гривні, моральну шкоду у сумі 5000 гривень.

Обґрунтовуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, позивачка вказувала, що несвоєчасна виплата відповідачем нарахованої їй заробітної плати, завдала та завдає їй та її сімї значних матеріальних труднощів, ставила її сімю у скрутне становище. Протиправні дії представника відповідача АТ «Імексбанку», які поставилися неуважно до її прохань про виплату заробітної плати, привели до нервових переживань, негативно впливали на добробут сімї. З вини відповідача порушено її звичний уклад життя, вона не мала змоги вирішувати свої побутові проблеми, нести витрати на утримання житла.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Імексбанк» на користь ОСОБА_3 4919 гривень 17 копійок заборгованість по заробітній платі за квітень 2015 року; 7183 гривні 75 копійок суму середнього заробітку за затримку виплати розрахунку при звільненні; 500 гривень моральної шкоди, всього 12602 гривні 92 копійки. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку представник «Імексбанк» - ОСОБА_4

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову позивачу у задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами підтверджено, що ОСОБА_3 наказом № 307-к від 01.04.2004 року була прийнята на роботу з 01.04.2004 року в АТ «Імексбанк» на посаду касиром контролером операційної каси з прийняття платежів відділу касових обслуговувань.

Записами у трудовій книжці ОСОБА_3 підтверджується, що позивачка 23.04.2015 року звільнена з посади у звязку зі скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України, наказ № 884 від 17.04.2015 року.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства або уповноваженим ним орган зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю.

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плат збігається з вихідним, святковим або не робочим днем, забортна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

З довідки, виданої АТ «Імексбанк» номер 33 від 04.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_3, яка працювала на посаді старшого касира-контролера у 2014 році отримала заробітну плату, сума якої за весь рік склала 25354,51 гривень.

Отже, середня заробітна плата ОСОБА_3 у 2014 році склала 2112 гривень 87 копійок (25354,51 : 12 місяців).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Аналіз зазначеної норми права дозволяє дійти до висновку, що днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані відпустки.

Судом встановлено, що при звільненні ОСОБА_3 23.04.2015 року підприємством не виплачена належна їй заробітна плата за квітень 2015 року у розмірі 4919 гривень 17 копійок, включаючи оплату праці за останній день роботи.

Заборгованість по заробітній платі стороною відповідача не оспорюється, а навпаки підтверджується наданою відповідачем довідкою за № 32 від 04 серпня 2015 року.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статі 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинний сплатити зазначене в цій статі відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто з 24.04.2015 року (наступного дня після звільнення) та до 05.08.2015 року (день прийняття рішення по справі) у сумі 7183 гривні 75 копійок, яка дорівнюється середньому заробітку за три місяці і 12 днів, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Судом також встановлено, що протиправною поведінкою відповідача, яка виразилася в необґрунтованій невиплаті працівникові належних йому сум при звільненні, позивачеві завдана моральна шкода в сумі 500 грн., яка підлягає стягненню на підставі ст. 237-1 КЗпП України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання апеляційної скарги на те, що заборгованість по заробітній платі працівників АТ «Імексабнку», яких звільнено з посад в тому числі, у звязку із скороченням штатів, повинна бути включена у реєстр вимог кредиторів та сплачена за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку в порядку та у черговості, встановлених ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставними, оскільки питання щодо виплати заробітної плати звільненим працівникам регулюються Кодексом Законів про працю України, а не вищезазначеним законом. Крім того, прийняття Виконавчою дирекцією Фонду гартування вкладів фізичних осіб рішення № 105 від 27.05.2015 року про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанку» не є підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені та моральної шкоди.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного Товариства «Імексбанк» - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді Н.В.Ісаєва

ОСОБА_2