Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , при секретарі Степаненко Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказав, що позивач в період з 05.01.2011 року по 23.03.2015 року працював на ПАТ «Азовзагальмаш», де йому з вересня 2014 року перестали виплачувати заробітну плату, після чого 23.03.2015 року він звільнився за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачем проведений не був. Сума заборгованості по заробітній платі за період з вересня 2014р. по лютий 2015р. після утримання податків складає: за вересень 2014 р 256,27 грн., жовтень 2014р. 2 235,94 грн., листопад 2014р. 2 421,43 грн., грудень 2014р. 1 700,62 грн., січень 2015р. 2 685,43 грн., лютий 2015р. 2 795,43 грн. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки по день винесення рішення, виходячи із середньоденного заробітку 97,92 грн. Також зазначає, що в звязку з порушенням його права на заробітну плату йому була завдана моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 5 000,00 грн.

В останнє позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 13 356,87 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 4 761,00 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день винесення рішення суду; компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 764,96 грн.; моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1 500,00 грн.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач надав письмові заперечення, в яких позов визнав частково в частині наявності заборгованості по заробітній платі в сумі 13 356,87 грн., а також відзначив, що у вказану суму вже входить сума заборгованості по компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 764,96 грн. Інші позовні вимоги не визнав.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що позивач в період з 05.01.2011 року по 23.03.2015 року працював у відповідача, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

23.03.2015р. позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна платня.

Згідно наданої відповідачем довідки №238/ро-5137 від 10.06.2015р. сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів перед ОСОБА_1 за період його роботи з вересня 2014р. по березень 2015р. складає: вересень 2014р. 356,27 грн, жовтень 2014 р. 2235,94 грн., листопад 2014р. 2421,43 грн., грудень 2014р. 1700,62 грн., січень 2015р. 2685,43 грн., лютий 2015р. 2417,25 грн., березень 2015р. 1539,93 грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку 764,96 грн., а всього 13356,87 грн.

Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується власною довідкою відповідача та його письмовими поясненнями, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заявлена позивачем заборгованість по заробітній платі в розмірі та компенсації за невикористану відпустку в загальному розмірі 13 356,87 грн. з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обовязкові податки та збори, тому вказані суми заборгованості підлягають стягненню в судовому порядку.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Станом на день прийняття цього рішення відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися по день постановлення рішення, як просить позивач.

У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з наступного дня після звільнення з 24.03.2015р. по день прийняття рішення судом 22.10.2015р.

При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного.

Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Позивач був звільнений 23 березня 2015р., тому для розрахунку беруться останні два повних календарні місяцями роботи, тобто січень та лютий 2015 року.

Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з проведеним розрахунком, представленим відповідачем в довідці-розрахунку, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 97,92 грн., що відповідає передбаченому Порядку та не заперечується позивачем.

За даними представленого відповідачем графіку №8-1 для працюючих в непереривному режимі з робочим днем тривалістю 11,4 години на - 2015 рік середньостатистична кількість робочих днів за період з дня після звільнення з 24.03.2015р. по 22.10.2015р. складає 107 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 24.03.2015р. по 22.10.2015р. складає 10 477,44 грн. (107 днів х 97,92 грн.).

Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 10 477,44 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення суми компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 4 761,00 грн. суд керується наступним.

Судом було встановлено, що відповідач по сьогоднішній день має заборгованість з виплати нарахованої заробітної плати за період роботи позивача з вересня 2014 року по березень 2015 року.

У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати» встановлено обовязок підприємства будь-якої форми власності здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів. Така компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів.

Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обовязок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом.

При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним.

Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок).

Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку до Порядку.

В представленому позивачем розрахунку до позову зазначені положення Порядку були дотримані та проведено нарахування індексу споживчих цін за період невиплати заробітної плати за вересня 2014 року по березень 2015 року шляхом множення місячних індексів інфляції опублікованих Держкомстатом за період з наступного місця, в якому виникла заборгованість по заробітній платі, по червень 2015 року.

Згідно розрахунку позивача розмір компенсації по заробітній платі позивача за вересень 2014 року становить 177,00 грн., за жовтень 2014 року 1 033,00 грн.. за листопад 2014 року 1 053,00 грн., за грудень 2014 року 668,00 грн., за січень 2015 року 943,00 грн., за лютий 2015 року 684,00 грн., за березень 2015 року 203,00 грн., а всього загальна сума компенсації за весь період невиплати грошового доходу становить 4 761,00 грн.

Відповідач натомість не спростував вказаних розрахунків позивача щодо розміру належної компенсації, не скористався своїм процесуальним правом заявити власні доводи в обґрунтування заперечень в цій частині позовних вимог.

Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідач не представив доказів на спростування розрахунку позивача, при цьому суд перевіривши їх відповідність вимогам законодавства вважає їх правильними та обґрунтованими. У звязку із цим суд вважає, обґрунтованим та доведеним розмір нарахованої компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 4 761,00 грн., яка має бути стягнута в судовому порядку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 5 000,00 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру.

Щодо вирішення заявлених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 1 500,00 гривень суд зазначає наступне.

При визначені обсягу витрат на правову допомогу, суд виходить із приписів частини 2 статті 84 ЦПК України, за якою граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Обсяг наданої правої допомоги по справі та розмір часу витраченого на кожну із дій адвокатом має бути обґрунтованим і доведеним. Позивачем була надана довідка від адвоката №27-1 від 27.08.2015 року про надання консультації по трудовому законодавству тривалістю 1 годину, складання запиту в розрахунковий відділ 30 хвилин, складання позовної заяви до суду 2 години, складання уточненого позову 30 хвилин, складання розрахунку компенсації втрати частини доходів 1 година 30 хвилин. Проте на переконання суду значна частина правової допомоги, що відображено в довідці, зокрема складання позовної заяви, має включати в себе час витрачений на виготовлення всіх додатків до позову, в тому числі розрахунків до позову по компенсації. Крім того не надано доказів складання та направлення запиту до розрахункового відділу, що наразі відображено в довідці. Отже з урахуванням доцільності та обґрунтованості обсягу правової допомоги, наданої адвокатом по справі, суд вважає доведеними та неминучими витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218 , 224 ЦПК України, ст.ст. 115, 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який мешкає та зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в сумі 13 356,87 грн. (тринадцять тисяч триста пятдесят шість гривень 87 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який мешкає та зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.03.2015р. по 22.10.2015р. в сумі 10 477,44 гривень (десять тисяч чотириста сімдесят сім гривень 44 коп.), з утриманням ПАТ «Азовзагальмаш» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який мешкає та зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2 компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 4 761,00 грн. (чотири тисячі сімсот шістдесят одна гривня 00 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який мешкає та зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 300,00 (триста) грн., витрати та витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, Площа Машинобудівельників, буд.1, ) на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов