Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчук А.О., Писаної Т.О.,Маляренка А.В., Юровської Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про визнання припиненим договору поруки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 08 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати припиненим договір поруки № 22/2007/DC-2 від 16 березня 2007 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 08 травня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди відмовляючи у задоволенні позову виходили із того, що позивач погодившись з умовами договору поруки погодився відповідати за зобов'язаннями боржника за кредитним договором у повному обсязі з урахуванням додаткових угод, які можуть бути укладені в майбутньому. Також, суди вважали, що відсутні підстави для припинення поруки з передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України підстав, оскільки кредитор в межах шестимісячного строку звернувся з позовом до боржника і поручителів про стягнення боргу.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Судами встановлено, що 16 березня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Р.Е.Й.В.» (далі - ТОВ «Р.Е.Й.В.») та публічним акціонерним товариством «БМ Банк» (далі - ПАТ «БМ Банк») було укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 2007-22/DC.

Відповідно до п. 1.1 даного договору кредиту банк зобов'язується надавати на умовах цього договору, а позичальник зобов'язується отримувати, належним чином використовувати та повернути у передбачені цим договором строки кредит у розмірі, що не перевищує 1 млн. євро. Згідно з п. 1.4 договору кредит надається у строк до 02 березня 2010 року.

Відповідно до п. 10.1 цього договору він набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

У подальшому до зазначеного кредитного договору неодноразово були внесені зміни шляхом укладення додаткових договорів.

Всього у період з березня 2007 року по травень 2012 року було укладено 19 додаткових договорів до договору невідновлювальної кредитної лінії від 16 березня 2007 року, якими неодноразово пролонгувалася його дія, змінювалась сума кредиту, процентна ставка.

Зокрема, згідно з додатковим договором № 18 від 30 березня 2012 року продовжено термін виконання основного зобов'язання за кредитним договором від 16 березня 2007 року до 28 лютого 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 16 березня 2007 року між ПАТ «БМ Банк», позивачем ОСОБА_6 та ТОВ «Р.Е.Й.В.» було укладено договір поруки № 22/2007/DC-2. Відповідно до п. 1.1 цього договору поруки поручитель поручається перед кредитором за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені у майбутньому.

Виконання вищевказаних зобовʼязань поручителем забезпечується всім належним йому на праві власності майном, на яке кредитором може бути звернуто стягнення в установленому законодавством порядку (п. 1.3 договору поруки).

Відповідно до п. 4.2 договору поруки порука припиняється, зокрема, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань по кредитному договору не пред'явить вимог до поручителя.

ПАТ «БМ Банк» 23 серпня 2013 року звернулось до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до боржника та поручителів про стягнення заборгованості за договором невідновлювальної кредитної лінії № 2007-22/DC від 16 березня 2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 559, ч. 1 ст. 598 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовʼязання, а також у разі зміни зобовʼязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зобовʼязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом.

У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі - Постанова) розʼяснено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК припинення договору поруки повʼязується зі зміною забезпеченого зобовʼязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовʼязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, якими визначено обсяг зобовʼязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовʼязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовʼязання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобовʼязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на предʼявлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Судами установлено, що ОСОБА_6 поручився перед банком відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за договором невідновлювальної кредитної лінії № 2007-22/DC від 16 березня 2007 року.

При цьому, суди дійшли помилкового висновку, що поручитель надав згоду на збільшення обсягу його відповідальності у випадку зміни умов кредитного договору керуючись п. 1.1 договору поруки від 16 березня 2007 року, яким передбачено лише умови щодо відповідальності поручителя за боржника у повному обсязі з урахуванням укладення в майбутньому додаткових угод. Однак п. 7.4 цього ж договору поруки передбачено, що відповідні зміни також повинні бути внесені і до договору поруки за наявності згоди сторін. А відповідно до умов п. 4.4 договору поруки передбачено, що наслідком зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, є припинення поруки. Таким чином, умови договору, які регулюють порядок узгодження змін щодо обсягу відповідальності та обов'язкову наявність згоди поручителя на такі зміни, залишились поза увагою судів. Відповідні обставини щодо наявності згоди поручителя та збільшення обсягу відповідальності судами взагалі не досліджувались.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобовʼязання не предʼявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовʼязання не встановлений або встановлений моментом предʼявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предʼявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 4.2 договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовʼязань за кредитним договором не предʼявить вимоги до поручителя.

У п. 24 Постанови розʼяснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Предʼявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предʼявлення до нього позову. Беручи до уваги заперечення відповідача проти позову місцевий суд зазначив, що банком в межах шестимісячного строку було пред'явлено позов до боржника і поручителів 23 серпня 2013 року, у тому числі і до позивача, однак у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують вказані обставини, та не встановлено наслідки пред'явлення відповідного позову, а саме, чи було відкрито провадження у справі та яке рішення винесене.

За таких обставин, суд першої інстанції всупереч вимогам статей 212-215 ЦПК України неповно з'ясував усі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд всупереч вимогам статей 303, 315 ЦПК України вказані порушення суду першої інстанції не усунув, доводи апеляційної скарги не перевірив, належним чином їх не спростував та дійшов передчасного висновку про залишення вказаного рішення без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 08 травня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
Т.О. Писана
Г.В. Юровська