Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №332/2565/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Шалпегіна О.Л.
Провадження № 22-ц/778/5232/15 Суддя-доповідач: Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Полякова О.З.

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Запорізького державного підприємства «КРЕМНІЙПОЛІМЕР»

на рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізького державного підприємства «КРЕМНІЙПОЛІМЕР» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Запорізького державного підприємства «КРЕМНІЙПОЛІМЕР» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В позові зазначав, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.12.2013 року з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 5435,45 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені 66817,80 грн. Виконавчий лист, виданий на підставі вказаного рішення знаходиться на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, сума заборгованості стягувачу не виплачена. Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з Запорізького державного підприємства «КРЕМНІЙПОЛІМЕР» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 31711,94 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з Запорізького державного підприємства «КРЕМНІЙПОЛІМЕР» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.11.2013 року по 22.06.2015 року в розмірі - 31711 грн. 94 коп.

Стягнуто з Запорізького державного підприємства «КРЕМНІЙПОЛІМЕР» судовий збір на користь держави у розмірі 317 грн. 12 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Запорізьке державне підприємство «КРЕМНІЙПОЛІМЕР» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково виходячи з наданого ними розрахунку.

Позивачем надані заперечення на апеляційну скаргу, в яких він наводить доводи на спростування апеляційної скарги, вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і просить залишити рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта Секацьку О.В., позивача та його представника ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з Запорізьким державним підприємством «КРЕМНІЙПОЛІМЕР»".

Наказом № 204 від 11.05.2010 року ОСОБА_3 було звільнено з вказаного підприємства за власним бажанням відповідно за ст. 38 КЗпП України.

При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був.

Заборгованість по заробітній платі складала 5435,45 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.12.2013 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 5435,45 грн. і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені 66817,80 грн.

Виконавчий лист, виданий на підставі вказаного рішення знаходиться на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у складі зведеного виконавчого провадження № 2434/3.

Сума заборгованості, яка складається з заборгованості по заробітній платі в сумі 5435,45 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 66817,80 грн. боржником не погашена. Рішення не виконане.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Переважний обсяг апеляційної скарги складає довід щодо безпідставності оскарженого рішення. Апелянт зазначає, що сторони не перебувають у трудових відносинах, що заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні вже стягнуті на користь позивача рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 16.12.2013р., яке перебуває на виконанні в органах ДВС, а тому позивач знаходиться у правовідносинах з органами ДВС, які регулюються Законом України «Про виконавче провадження» та не тягнуть відповідальності підприємства, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Такий довід не спростовує рішення суду першої інстанції, оскільки суперечить змісту ст.ст.116, 117 КЗпП України.

Судом встановлено, що як на час звільнення позивача так і на теперішній час заборгованість з заробітної плати відповідачем не виплачена, що дало передбачені законом підстави для ухвалення судом першої інстанції рішення про задоволення позову.

Правовідносини позивача та органів ДВС щодо виконання рішення суду від 16.12.2013р., які регулюються Законом України «Про виконавче провадження», обставини наявності зведеного виконавчого провадження відносно відповідача, реалізація майна відповідача у зведеному виконавчому провадженні, виходять за межі розгляду справи, визначені ст.ст.11,303 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про необхідність обмеження строку стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні періодом з дня ухвалення рішення до закінчення строку добровільного виконання рішення 13.02.2014р. не можуть братися до уваги у зв'язку із тим, що при вирішенні справи суд обґрунтовано виходив із положень ст.ст.116, 117 КЗпП України, які спростовують вказані доводи, оскільки стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відбувається до дня фактичного розрахунку, який не відбувся і до теперішнього часу.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності встановлення судом першої інстанції середнього заробітку позивача спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Вирішуючи питання про визначення суми, що підлягає стягненню, виходячи із розміру середнього заробітку позивача, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що обставина розміру заробітку встановлена рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 16.12.2013р., яким вже проведено стягнення на користь позивача та яке набрало законної сили.

Вказаний висновок рішення суду першої інстанції відповідає ч.3 ст. 61 ЦПК України, за якою обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються (звільненні від доказування) при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом стратегічного значення для економіки держави підприємства - відповідача, яке зазнає фінансових труднощів не можуть спростувати висновки рішення суду.

Апеляційний суд зазначає, що наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, фінансові складнощі підприємства, не можуть свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зазначені правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України № 6-64цс13 від 03 липня 2013 року та № 6-76цс14 від 02 липня 2014 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України враховуються судом при вирішенні справи. Підстав для відступлення від цих правових позиції апеляційний суд не вбачає.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановлення нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Запорізького державного підприємства «КРЕМНІЙПОЛІМЕР» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: