Справа № 203/932/14-ц
18 лютого 2015 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Місюра К.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-
В наданій заяві представник позивача просив провести розгляд справи за його відсутності, зазначивши про підтримання позову та не заперечуючи проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки не повідомив.
З урахуванням зазначеного та заяви представника позивача, судом у відповідності до ст.ст.158,169,224 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку.
Перевіривши викладені в позовній заяви доводи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 08.05.2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №DNHLGK00000705, відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 300000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом зі строком погашення останнього до 08.05.2037 року.
З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_1 08.05.2007 року було укладено договір іпотеки №DNHLGK00000705, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно. Предметом іпотеки була квартира загальною площею 134,5 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування.
Згідно п.16.7.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за кредитним договором у випадку порушення позичальником якого-небудь із зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.611 ЦПК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотек іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Відповідно до ч.5 ст.38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивач є обтяжувачем як кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням.
Відповідно до п.2 ст.26 Закону передбачено можливість продажу обтяжувачем (кредитором) предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
Вирішуючи питання щодо позовних вимог про виселення мешканців житла, яке є предметом іпотеки, суд враховує, що за змістом норм ст.ст.9,109 ЖК України, ст.ст.39,40 Закону України «Про іпотеку» дійсно можливе одночасне ухвалення з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки рішення про виселення мешканців такого предмету іпотеки.
При цьому, з урахуванням положень ст.3 ЦПК України, ст.15 ЦК України примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення, як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк, тобто при фактичному виникнення спору з цього приводу, що також повністю узгоджується із висновками Пленуму Верховного спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у постанові №5 від 30.03.2012 року.
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач не зареєстрований в спірній квартирі, будь-яких доказів реєстрації місця проживання інших осіб за адресою предмета іпотеки в порушення умов договору іпотеки квартири №DNHLGK00000705 від 08.05.2007 року без згоди іпотекодержателя не встановлено, а також враховуючи, що позивачем не надано доказів щодо направлення відповідачу вимог про звільнення займаного приміщення та відмови останнього чи інших осіб в цьому, відсутні підстави вважати цивільні права іпотекодержателя порушеними в цій частині, а отже і відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про виселення.
В зв'язку з цим, в задоволенні позову банку про виселення слід відмовити, задовольнивши таким чином позов частково.
Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір, сплачений останнім при подачі позовної заяви в сумі 3654 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526,527,572,589,590,591,611,1054 ЦК України, ст.ст.7,33,38,39,40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.2,26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст.10,11,58-61,88,158,169,197,212-215,224-226 ЦПК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задовольнити частково.
Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 3654 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С.Ю.Казак