Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/367/15-ц

24 вересня 2015 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючої - судді Безбородько В.А.

секретаря: Дмитрук С.І.

позивача: Д»як М.П.

представника позивача : ОСОБА_1

відповідача : ОСОБА_2

представника відповідача : ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Д»яка ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання у фактичних шлюбних відносинах та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських споруд ,-

ВСТАНОВИВ:

Д»як ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання у фактичних шлюбних відносинах та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських споруд.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що з 1966 року проживав у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 У них народилося двоє дітей. Проживаючи у фактичних шлюбних відносинах, у 1977 році вони купили житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться в м. Надвірна по вул.. Стуса 3, Івано-Франківської області. Шлюб зареєстрували 25.12.1979 року. За час спільного проживання вони провели добудову до житлового будинку, побудували гараж, добудували літню кухню, зробили огорожу, ворота. Всі кошти, які він заробляв вкладав в будівництво. В 1989 році виписався, в 1994 році розірвав шлюб з відповідачкою. Жив в матері в с. Перерісль, де купив для матері будинок та зробив ремонт. В 2000 році мати померла, будинок він продав пізніше. В 2006 році його зареєстрували в спірному будинку в м. Надвірна по вул.. Стуса,3, де він проживає по даний час, у нього є окрема кімната. Не знав по даний час, що будинок є власністю тільки ОСОБА_2

Просить постановити рішення, яким встановити факт проживання у фактичних шлюбних відносинах та визнати за ним 1/2 частину домоволодіння.

Відповідач позов не визнала, суду пояснила, що згідно договору купівлі-продажу вона 24.11.1977 року купила незакінчений будівництвом будинок в м. Надвірна по вул.. Карбишева,29, сьогодні вул.. Стуса, 3. В той час вони з позивачем не були у шлюбі. Шлюб зареєстрували в 1979 році. Кошти на придбання будинку Д»як М.П. їй не давав. В вісімдесятих роках він купив в с. Перерісль Надвірнянського району будинок для своєї матері, де робив ремонти та добудови. Однак не заперечує, що після придбання нею домоволодіння, позивач вже перебуваючи з нею в шлюбі робив вікна для будинку, вставив підлоги, сходи, добудував гараж, огорожу.

В 2006 році вона дозволила йому зареєструватись в будинку, бо думала, що на старість будуть жити разом. Виділила йому кімнату, яку він закрив на колодку, над гаражем кімнату теж закрив. Згідна, щоб за позивачем визнати право власності на 1/4 частину домоволодіння.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно договору купівлі-продажу від 24.11.1977 року, за реєстром № 3255 І Надвірнянської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 купила незакінчений будівництвом жилий будинок в м. Надвірна по вул.. Карбишева № 29, Івано-Франківської області ( сьогодні вул.. Стуса № 3). Будівництво проведене на 50%.

Шлюб між Д»як М.П. та ОСОБА_2 зареєстровано 25.12.1979 року в Надвірнянському рай бюро ЗАГС та відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 27.01.2015 року, виданого відділом ДРАЦС, шлюб між сторонами розірваний 12.10.1994 року.

З рішення Надвірнянського районного суду від 31.08.1994 року про розірвання шлюбу між сторонами вбачається, що подружжя припинило спільне проживання в 1989 році.

Відповідно до рішення виконкому Надвірнянської міської ради від 26.01.1994 року «Про прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків громадян м. Надвірна» будинок здано в експлуатацію 26.01.1994 року та визнано право особистої власності на індивідуальний житловий будинок №3 по вул.. В.Стуса за ОСОБА_2

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача Д»як Я.П., ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що спірний будинок сторони купляли разом, проживаючи у фактичних шлюбних відносинах. Купили будинок незавершений будівництвом, добудовували його, робили ремонт. Проживали однією сім»єю, у них народилося двоє дітей.

Крім того, Д»як Я.П. пояснив, що з 1980 року допомагав сторонам на будові, робив бетонні роботи, добудовував гараж, кухню, проводив електрику в будинку, гаражі, кухні. Всі будівельні матеріали купляв Д»як М.П.

Суд критично оцінює показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків Д»яка Я.П., ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що спірний будинок сторони купляли разом, проживаючи у фактичних шлюбних відносинах. З наведеним суд не може погодитися, оскільки свідками не надано достовірних доказів внесення Д»як М.П. коштів при купівлі будинку.

Свідок Д»як І.М., дочка сторін пояснила, що батько побудував гараж та ворота, робив ремонт в будинку. Однак в 1989 році виписався та зареєструвався в с. Перерісль Надвірнянського району. З того часу в будинку не проживав та не вкладав кошти в ремонт. Вона за свої кошти зробила ремонти в будинку та літній кухні.

В 2006 році зареєстрували батька в будинку, думали він змінився і будуть жити однією сім»єю, однак він закриває кімнату на колодку. На даний час ділить майно.

Надані позивачем суду накладні про придбання будівельних матеріалів Д»як Г.І., матір»ю позивача, суд не бере до уваги, так як в цей час Д»як М.П. жив в с. Перерісль Надвірнянського району, де купив на ім.»я матері будинок та проводив там ремонт та добудову.

Судом встановлено, що позивач в шлюбі з відповідачем у період придбання нею спірного будинку не перебував, переконливих доказів, які підтверджували б ці обставини та факт вкладання сумісної праці чи сумісних коштів у придбання спірного будинку суду не надав, не довів свого внеску в набуття спірного будинку та не надав інших об*єктивних доказів, які б достовірно свідчили про фактичні матеріальні прояви обставин, з якими закон пов*язує набуття права спільної власності на таке майно.

Доводи позивача про те, що до укладання шлюбу він проживав однією сім'єю з відповідачем, і спірний будинок вони придбали разом за спільні кошти, на увагу не заслуговують, оскільки для визнання за особою, яка проживала з іншою особою без укладення шлюбу, права власності у майні, набутому до 1 січня 2004 року, вона має надати суду належні та допустимі докази про власну участь у набутті цього майна, оскільки сам по собі факт спільного проживання без реєстрації шлюбу, без визначення ступеня участі працею і коштами у створенні спільної власності, не може бути підставою для визнання права спільної власності на спірне майно.

Не підлягає також задоволенню встановлення факту проживання сторін однією сім*єю без реєстрації шлюбу у період придбання спірного будинку.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд може встановлювати факти проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу. Однак такі факти можуть бути встановлені тільки стосовно осіб, які ведуть таке проживання після набрання чинності Сімейним Кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року тобто у період, коли було придбано спірний будинок і виникли спірні правовідносини, діяв КпШС України, яким не було передбачено можливості визнання факту спільного проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, як підстави для визнання набутого ними майна їх спільною сумісною власністю.

Згідно з тією ж ст. 256 ЦПК України судом можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав особи (позивача), тому сам по собі факт, який не породжує для нього ніяких юридичних наслідків, не підлягає встановленню.

Таким чином, встановлення факту, якого вимагає позивач для вирішення питання щодо спірного майна, придбаного у період дії КпШС України, не породжує для позивача ніяких юридичних наслідків.

Враховуючи вищенаведене та дослідивши всі зібрані по справі докази, судом достовірно встановлено, про що не заперечила і сама відповідач, що перебуваючи у шлюбі з нею, позивач вкладав значні кошти в ремонт будинку та будівництво господарських споруд.

Після придбання будинку ОСОБА_2 в 1977 році, його готовність була на 50%. Інші 50% закінчували будівництвом сторони, проживаючи у шлюбі.

Відповідно до ст.. 22 КпШС Української РСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно ст.. 28 КпШС Української РСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

У відповідності до ст.60 СК України, майно набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, вимоги Д»яка М.П. в цій частині є підставними. Половина будинку, 50% є, як достовірно встановлено в судовому засіданні, спільною сумісної власністю подружжя, і Д»як М.П. є власником 1/4 частки домоволодіння.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ст.ст.22,28 КпШС Української РСР , ст..ст. 60,61, ч.1 ст.70 СК України, ст. 328 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10,15, 57, 60, 208, 212-215, 218, 223, 256 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за Д»як ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину житлового будинку та господарських споруд, а саме «А» житловий будинок, вартістю 158331 грн., «Б» літня кухня, вартістю 20834 грн., «В» вбиральня, вартістю2451 грн., «Г» сарай, вартістю 6278 грн., «Д» гараж, вартістю 15137 грн., «№1» ворота, вартістю 1722 грн., «№2» огорожа, вартістю 1758 грн., «№3» огорожа, вартістю 3025 грн., «№4» огорожа, вартістю 1929 грн., «№5» колодязь, вартістю 1005 грн., що знаходяться в м. Надвірна по вулиці Стуса №3, Івано-Франківської області, загальною вартістю 212470 грн., загальною площею 122,1 кв.м. та житловою площею 81,4 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини житлового будинку та господарських споруд, а саме «А» житловий будинок, вартістю 158331 грн., «Б» літня кухня, вартістю 20834 грн., «В» вбиральня, вартістю2451 грн., «Г» сарай, вартістю 6278 грн., «Д» гараж, вартістю 15137 грн., «№1» ворота, вартістю 1722 грн., «№2» огорожа, вартістю 1758 грн., «№3» огорожа, вартістю 3025 грн., «№4» огорожа, вартістю 1929 грн., «№5» колодязь, вартістю 1005 грн., що знаходяться в м. Надвірна по вулиці Стуса №3, Івано-Франківської області, загальною вартістю 212470 грн., загальною площею 122,1 кв.м. та житловою площею 81,4 кв.м.

В решта позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Д»яка ОСОБА_4 судових витрат 1031,18 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Безбородько В.А.

Повний текст рішення виготовлено 29.09.2015 року