Справа № 285/3190/15-ц
провадження № 2/0285/1260/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.11.2015 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Помогаєва А.В.

при секретарі Музика Н.Ю.

за участі представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 30171,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає що 17.06.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 11 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не сплатила своєчасно Банку кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображені у Розрахунку заборгованості за договором. ОСОБА_2 зобовязання за вказаних договором не виконала, у звязку із зазначеними порушеннями, станом на 30.06.2015 року існує заборгованість в розмірі 30171,55 грн., яка складається з наступного:

1) 10931,38 грн. заборгованість за кредитом;

2) 14566,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

3) 2761,24 грн. заборгованість за комісією та пенею;

4) 500, 00 грн. штраф (фіксована частина);

5) 1412,93 грн. штраф (процентна складова).

Відповідач на даний час ухиляється від виконання зобовязань за кредитним договором, заборгованість не погашає.

В судове засідання представник позивача зявився, просив позов задовольнити. Пояснив, що згідно заяви від 17.06.2008 року ОСОБА_2 банком відкритий рахунок і видана кредитна карта з терміном дії до травня 2012 року. Після закінчення терміну дії карти за заявою відповідача 25.06.2011 року карту було перевипущено на строк по листопад 2014 року. Остання транзакція за картою була здійснена 25.07.2012 року. У звязку з тим, що відповідач несвоєчасно та не у повному обсязі вносила платежі на погашення кредитної заборгованості, склалась сума, зазначена у наданому розрахунку. Проти застосування позовної давності, на яку посилалась відповідач, заперечував, оскільки, на його думку, початок перебігу позовної давності повязаний зі спливом строку дії останньої кредитної карти у листопаді 2014 року.

Відповідач в судове засідання прибула, проти задоволення позову заперечувала. Пояснила, що дійсно у 2008 році отримувала кредитну карту в установі позивача, якою певний час користувалась знімала кошти через банкомати для власних потреб та вносила через термінали на погашення заборгованості. У звязку з фінансовими труднощами у 2011 році припинила сплачувати заборгованість. У 2014 році телефоном від працівника банку дізналась, що її заборгованість списана. Заяву про повторну видачу кредитної карти не писала, кредитну карту в 2011 році вона не отримувала та будь-яких операцій за нею не здійснювала. Крім того, просила застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 17.06.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 11 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно умов кредитного договору позивач свої зобовязання виконав, а саме надав відповідачу кредит у визначеному розмірі, а ОСОБА_2 своїх зобовязань не виконала.

Відповідач була ознайомлена з Анкетою-Заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача.

Згідно довідки про умови кредитування, які є невідємною частиною кредитного договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем вчинення першої операції, Клієнт зобовязаний вносити обовязкові щомісячні платежі, визначені тарифами та умовами кредитування. А саме, розмір щомісячного платежу становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. (а.с. 57).

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит, а відповідач, в свою чергу, не виконує умов Кредитного договору.

Наданими доказами (заявою від 25.06.2011 року та фотознімком із зображенням карти в руках ОСОБА_2В.) спростовуються заперечення відповідача щодо неотримання нею кредитної карти 25.06.2011 року (а.с. 50, 86).

Як встановлено судом з розрахунку, наданого позивачем, ОСОБА_2 перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 25.07.2012 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 17.08.2015 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у боржника зобовязання, а у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У даній справі судом встановлено, що позивач уклав з відповідачем кредитний договір, видавши 17.06.2008 року кредитну карту №754461 з терміном дії до травня 2012 року.

Згідно з умовами кредитування строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 57).

Відповідно до п. 5.4 «Умов і правил надання банківських послуг», що надано позивачем, строк погашення кредиту в повному обсязі визначено як останній день місяця, зазначеного на платіжній карті. (а.с. 12)

Оскільки за картою №754461 останнім місяцем її дії позивач визначив травень 2012 року, суд дійшов висновку, що перебіг загального строку позовної давності до вимог, що випливають з отримання позивачем коштів за допомогою зазначеної карти почався 01.06.2012 року і сплинув 31.05.2015 року, - до звернення позивачем з позовом у даній справі. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, що випливають з правовідносин, повязаних з обслуговування вищезазначеної кредитної карти.

З урахуванням дати отримання відповідачем другої кредитної карти №150963, а саме 25.06.2011 року, - до настання терміну закінчення дії першої кредитної карти (який спливав лише у травні 2012 року), суд дійшов висновку, що нова карта не повязана з першою, яка видана 17.06.2008 року.

З наданих позивачем документів також вбачається, що кожній з двох карт відповідають різні банківські рахунки (а.с. 49).

Таким чином, зобовязання за кредитними договором від 25.06.2011 року з обслуговування карти № 150963 є самостійними і безпосередньо не повязані з виконанням зобовязань за кредитним договором від 17.06.2008 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 4, 5) та виписки з реєстру розрахункових операцій (а.с. 81, 82), судом встановлено, що за період з 22.07.2011 року по 25.07.2012 року за картковим рахунком № 150963 здійснено наступні операції:

Видача готівкових коштів: 01.09.2011 року 525,00 грн.; 11.09.2011 року 210,00 грн.; 02.10.2011 року 2600,00 грн.; 28.11.2011 року 1300,00 грн.; 13.02.2012 року 572,00 грн. УСЬОГО: 5207,00 грн.

Внесення коштів через термінал: 22.07.2011 року 650,00 грн.; 25.08.2011 року 600,00 грн.; 26.09.2011 року 600,00 грн.; 25.10.2011 року 600,00 грн.; 24.11.2011 року 740,00 грн.; 21.12.2011 року - 800,00 грн.; 24.01.2012 року 800,00 грн.; 22.03.2012 року 100,00 грн.; 10.04.2012 року 500,00 грн.; 10.04.2012 року 100,00 грн.; 23.04.2012 року 200,00 грн.; 04.05.2012 року 200,00 грн.; 24.05.2012 року 200,00 грн.; 25.06.2012 року 300,00 грн.; 25.07.2012 року 400,00 грн. УСЬОГО: 6790,00 грн.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що відповідачем за картковим рахунком № 150963 сплачено кошти у розмірі, що перевищує суму отриманої готівки.

Позивачем не надано окремий розрахунок заборгованості зі сплати процентів, комісії та неустойки за користування кредитним рахунком №150963.

Разом з тим, з наданих доказів вбачається, що останнє зняття готівки з банкомату відбулось 13.02.2012 року, а внесення коштів на погашення заборгованості 25.07.2012 року. Згідно умов надання кредиту, строк виконання зобовязання з оплати процентів настав наступного місяця після останнього отримання коштів, тобто - у березні 2012 року.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України, зокрема у Постанові №6-116цс13 від 06.11.2013 року. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України таке рішення Верховного Суду України є обовязковим для судів України.

Станом на момент звернення до суду з позовом 17.08.2015 року трирічний строк позовної давності для судового захисту прав позивача на отримання коштів за такими зобовязаннями сплинув.

Крім того, у березні 2013 року сплинув встановлений ч. 2 ст. 258 ЦК України строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені).

На підставі вищевикладеного, суд, враховуючи заяву відповідача, застосовує загальну позовну давність у три роки (ст. 257 ЦК України) до позовних вимог про стягнення заборгованості з щомісячних платежів за кредитним договором (тіло кредиту та відсотки). Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки).

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, що випливають з кредитного договору за картковим рахунком № 150963.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 03.11.2015 р.

Суддя А.В. Помогаєв