Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/3847/15 Головуючий у 1 інстанції: Тучков С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача та повернення банківського вкладу,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 22.11.2013 року між нею та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 010-0977-221113, відповідно до якого банк прийняв від неї грошові кошти у розмірі 5835,00 євро на депозитний рахунок НОМЕР_1 з процентною ставкою 8,0 % річних на строк до 27.11.2014 року включно, що підтверджується відповідною квитанцією. Після закінчення строку дії договору, нею була подана до банку заява про бажання повернути банківський вклад з відсотками, але відповідач свої обов'язки щодо повернення грошових коштів та нарахованих відсотків за договором добровільно не виконав.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, стягнути з відповідача на її користь суму депозиту та нарахованих відсотків у розмірі 6308,51 євро.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2015 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 суму депозиту та нараховані за договором відсотки у розмірі 6308,51 євроцент.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 1215,52 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Апелянт посилався на те, що Банк виконав свої обов'язки перерахувавши суму депозитного вкладу на поточний рахунок позивача, а його твердження щодо неможливості отримати кошти не підтверджене.

Крім того, винесення рішення про стягнення з банку грошових сум під час дії тимчасової адміністрації суперечить чинному законодавству, а рішення суду призведе до подвійного стягнення грошових коштів з банку.

Такі доводи не спростовують висновків суду з таких підстав.

22.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (банк) та позивачем (вкладник) був укладений договір банківського вкладу №010-07977-221113, відповідно до якого банк прийняв від вкладника початкову суму у розмірі 5835,00 євро на депозитний рахунок з процентною ставкою 8,0% річних, строком до 27.11.2014 року включно. Позивач перерахувала на депозитний рахунок 5835,00 євро, що підтверджується квитанцією.

Суд першої інстанції дослідив умови договору та встановив, що відповідно до п.1.9 договору банківського вкладу №010-07977-221113 від 22.11.2013 року нараховані проценти за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченні строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії договору у випадках, передбачених договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки, відкритий в установі банку. Нараховані проценти суму вкладу не збільшують. Згідно п.1.10 договору банківського вкладу №010-07977-221113 від 22.11.2013 року вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, зазначеного в п.1.3 даного договору, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки, відкритий в установі банку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Суд першої інстанції правильно послався на п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затверджений Постановою Правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, яким передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

За ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Положеннями ч.1 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Тож посилання ПАТ "Дельта Банк" на те, що у день закінчення строку вкладу банком на поточний рахунок позивача було перераховано кошти за договором нічим не підтверджено.

Тому суд дійшов правильного висновку про відсутність належних доказів на підтвердження виконання банком своїх обов'язком за договором депозитного вкладу.

Таким чином, належних та допустимих доказів на підтвердження факту повернення позивачу коштів, відповідачем не надано.

Також судом була надана правильна оцінка неможливості застосування Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк", позаяк невиконання своїх зобов'язань у відповідача виникло до прийняття Постанови Правління Національного банку України №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" від 02.03.2015 року, а до суду за захистом своїх порушених прав позивач звернувся 26.12.2014 року.

За Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обмеження, які впроваджуються під час тимчасової адміністрації не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Строк дії банківського вкладу позивача закінчився, а тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу та нарахованих процентів у розмірі 6308,51 євро.

Статтями 526 та 1058 ЦК України встановлено, що зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. У разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, але ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року (справа № 6-140цс13).

Тому посилання апелянта на те, що сума перерахована на поточний рахунок позивача і він може її отримати, не ґрунтується на законі та фактичних обставинах справи. Так, в справі є листи банку, які надсилалися позивачці на її звернення з зазначенням про обмеження можливості скористатися грошима з поточного рахунку, що свідчить про відсутність реальної можливості вкладника отримати депозитні кошти.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: