АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3349/15 Справа № 199/9653/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

8 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Ялової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2015 року та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 в його позовних вимогах в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач вважає, що судом не встановлені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення спору /а. с. 48-51/.

Зазначеним заочним рішенням від 13.01.2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Суд стягну з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 6500 грн. та судові витрати по справі 243,60 грн., а всього 6743,60 грн. / а. с.26 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, виключивши із заочного рішення від 13.01.2015 року висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами укладено попередній договір від 02.04.2012 року, який є недійсним і нікчемним, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.09.2014 року між сторонами, в простій письмовій формі, було укладено договір про наміри в майбутньому укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. До укладення (підписання) цього договору, з метою забезпечення своїх намірів щодо укладення договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 6500 грн., яка в момент повного розрахунку за договором купівлі- продажу квартири повинна була б бути зарахована до загальної суми, що підлягала б сплаті за квартиру / а. с.5 /. За цією домовленістю сторін укладення та нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири повинно було здійснитись до 15.10.2014 року. Однак, укладення договору купівлі-продажу квартири між сторонами не відбулося, отримані грошові кошти відповідач позивачу не повернув.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України - попередній договір укладається у формі встановленій для основного договору, а в силу ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 4 ст. 635 ЦК України - договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому не має волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

У відповідності з вимогами чинного матеріального права попередній договір слід відрізняти від договору (протоколу) про наміри, який є лише формою фіксації намірів сторін щодо наступного співробітництва і не тягне виникнення зобов'язання щодо укладення у майбутньому договору.

Як вбачається з договору, що укладений 02.09.2014 року між сторонами в простій письмовій формі, в цьому договорі не має волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору (зокрема намірів нотаріального його посвідчення тощо), отже він не є попереднім договором, а це лише форма фіксації намірів сторін щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири, оскільки цей спірний договір від 02.09.2014 року не тягне за собою виникнення зобов'язання щодо укладення у майбутньому договору купівлі-продажу квартири.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що 02.09.2014 року між сторонами було укладено договір про наміри, а не попередній договір.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами укладено попередній договір від 02.09.2014 року, який є недійсним і нікчемним, підлягають виключенню із заочного рішення від 13.01.2015 року, до тож предметом спору є грошові кошти, що отримані відповідачем в рахунок майбутніх платежів, а не договір який укладено між сторонами.

Згідно ч. 2 ст.570 ЦК України - якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З договору про наміри, що укладений між сторонами 02.09.2014 року (п. 2 Договору), вбачається, що грошова сума 6500 грн. сплачена позивачем відповідачу в забезпечення намірів щодо укладення ним договору купівлі-продажу квартири і в разі укладення такого договору підлягала б зарахуванню до загальної суми за квартиру, тобто ця сума є авансом, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що рішення підлягає скасуванню, тому що справа розглянута в його відсутності і суд не повідомив його про розгляд справи, так як він не проживає по зазначеній позивачем адресі: АДРЕСА_2, а проживає в АДРЕСА_3 , - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, згідно укладеного 02.09.2014 року між сторонами договору / а. с. 5 /, відповідач зазначив своїм місцем проживання АДРЕСА_4. Крім того, згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 20.11.2014 року, яка надана на запит суду, відповідач зареєстрований АДРЕСА_5 / а. с. 3 /. Оскільки, поштова кореспонденція, яка направлялась судом відповідачу за місцем його реєстрації, поштою була повернена, то суд першої інстанції змушений був повідомити відповідача про слухання справи СМС повідомленням, яке відповідач отримав / а. с. 18 /.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України - не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду лише з формальних міркувань.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та встановлені ним обставини.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Виключити із заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2015 року висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами укладено попередній договір від 02.09.2014 року, який є недійсним і нікчемним.

В іншій оскаржуваній частині заочне рішення від 13.01.2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: