Справа № 201/217/15-ц (2/201/1031/2015)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого - судді Черновського Г.В.,

при секретарі - Пісчанській Т.М.,

за участю представників позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6 - про визнання договорів недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до відповідачів: фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_5, фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про визнання договорів недійсними, посилаючись у позовній заяві на те, що в грудні 2014 року позивач дізналась, що її чоловік - ОСОБА_3, здійснюючи свою підприємницьку діяльність в якості ФОП уклав з ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_4 два договори оренди нежилого приміщення, розташованого в одноповерховій споруді за адресою АДРЕСА_1, а саме: договір оренди №01 від 10.11.2006 року та договір оренди приміщення №01 від 01.12.2007 року. Позивач вважає, що вищевказані договори оренди укладені з порушенням вимог діючого законодавства України та порушують її право на достатній рівень життя для себе та членів її родини, тому просила суд визнати договір оренди №01 від 10.11.2006 року, що укладений між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 та договір оренди приміщення №01 від 01.12.2007 року, що укладений між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 недійсними та стягнути судові витрати.

Представник позивача в судових засіданнях позов підтримав з підстав у ньому викладених, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином шляхом направлення на адресу реєстрації судових повісток з викликом у судове засідання, (а.с.19-22,40,41), тому суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що в грудні 2014 року позивач дізналась, що її чоловік ОСОБА_3, здійснюючи свою підприємницьку діяльність в якості ФОП ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_4 два договори оренди нежилого приміщення, розташованого в одноповерховій споруді за адресою АДРЕСА_1, а саме: договір оренди №01 від 10.11.2006 року та договір оренди приміщення №01 від 01.12.2007 року (а.с. 6,7,9,10).

Згідно з ч. 21 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно ч. 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік має право звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди.

Як було встановлено судом, ОСОБА_2 згоду на укладання вищезазначених договорів оренди не давала.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Враховуючи положення ч. 2 ст. 60 СКУ та ч. 1 ст. 52 ЦК України договори оренди порушують право власності ОСОБА_2 на половину майна яке придбано ОСОБА_3 за час шлюбу.

Встановлено, що за договорами оренди ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_4 було передано у найм ФОП ОСОБА_3 нежиле приміщення, що розташоване в одноповерховій споруді за адресою АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

З зазначених норм права, вбачається, що для передачі ФОП ОСОБА_3 нежилого приміщення, ОСОБА_4 повинна була бути власником цього приміщення або мати майнові права на це приміщення.

На момент укладання вищезазначених договорів оренди ОСОБА_4 не була власником та не мала будь-яких майнових прав на нежиле приміщення, що підтверджується самими договорами оренди, в яких відсутня інформація про право власності на майнові права ОСОБА_4 на зазначене приміщення.

Крім того, представник позивача у судовому засіданні посилався на те, що незаконність вищезазначених договорів оренди підтверджується існуванням третього договором оренди згідно преамбули якого наймодавцем є ОСОБА_6, а підписала його ФОП ОСОБА_4 та довіреністю №294 від 09.04.2005 року, згідно якої власник нежилого приміщення - громадянин Німеччини ОСОБА_8, уповноважив громадянина Німеччини ОСОБА_6 користуватися нежилими приміщеннями без права передоручення. Тобто, за договорами оренди №01 від 10.11.2006 року, та договір оренди приміщення №01 від 01.12.2007 року ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_4 передала у найм ОСОБА_3 нежиле приміщення, власником якого вона не являлась та на яке будь-яких майнових прав не мала, що суперечить вимогам ч.1 ст. 761 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст паровичну не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Також представник позивача у судовому засіданні посилався на те, що половина грошових коштів, що сплачується ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_4 за договором оренди №01 від 10.11.2006 року та договором оренди приміщення №01 від 01.12.2007 року належать ОСОБА_2 на підставі ч. 2 ст. 60 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згоду на укладання вищезазначених договорів оренди ОСОБА_2 не давала.

Згідно ч. 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди.

Отже, оцінюючи всі докази досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідачі порушили право позивача при укладенні вищезазначених договір оренди, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення судових витрат, що складаються з витрат по сплаті суми судового збору у розмірі 243,60 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати договір оренди №01 від 10.11.2006 року, що укладений між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 та договір оренди приміщення №01 від 01.12.2007 року, що укладений між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 недійсними.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а саме: рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой