Справа№311/1172/15-ц
Провадження№ 2/311/501/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Кочевої І.В., при секретарі - Кириченко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління Державної міграційної служби України в запорізькій області за участю третіх осіб: КУП «Наш дім», Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, уточнивши та доповнивши свої позовні вимоги в п порядку ст.31 ЦПК України (а.с.3, 43, 66), просить суд визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням, виселити його з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати УДМС зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою. Заяв про відмову від частини позовних вимог чи про залишення їх без розгляду від позивача суду не надані.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 вересня 2005 року згідно ордера №40 відповідачу ОСОБА_2, як працівнику шахти «Експлуатаційна» в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області на склад сім`ї з 3-х чоловік була виділена кімната АДРЕСА_1. 01 грудня 2009 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, після чого відповідач виїхав на інше місце проживання та звільнився за власним бажанням з роботи. 25 грудня 2014 року рішенням №20 сесії Дніпрорудненської міської ради безоплатно передано на баланс КУП «Наш дім» Дніпрорудненської міської ради гуртожитки, в тому числі і по АДРЕСА_1. Таким чином, з 2009 року відповідач не проживає на вказаній житловій площі без поважних причин, не сплачує за житлово-комунальні послуги, житло за призначенням не використовує.

Позивачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, у судове засідання не з'явилася. У судовому засіданні 17 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала та додатково до обставин, вказаних у позові вказувала, що причиною звернення до суду з позовом є те, що вона змушена оплачувати плату за житлово-комунальні послуги відповідно до числа зареєстрованих осіб, що порушує її права. Крім того, вона має намір приватизувати житлове приміщення у гуртожитку,а реєстрація відповідача, який фактично не проживає у гуртожитку та їй невідомо його місце його перебування, перешкоджає їй в цьому.

Відповідач, який був належним чином та своєчасно повідомлений про розгляд справи, судову повістку за місцем реєстрації постійного місця проживання не отримав з незалежних від суду причини, викликався до суду через орган місцевого самоврядування, тому вважається таким, що належним чином та своєчасно повідомлений про розгляд справи, суд вважає можливим розглянути справу без його участі.

Представники УДМС України в Запорізькій області, Дніпрорудненської міської ради та КУП «Наш дім» у судове з'явилися, суду надано заяви про розгляд справи без їх участі. Заперечень проти вимог позивачки суду не надавалося.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні 22 травня 2015 року суду пояснили, що відповідач більше ніж п'ять років за адресою реєстрації його місця проживання - у гуртожитку по АДРЕСА_3 не проживає, виїхав після розірвання шлюбу з позивачкою, де він мешкає їм не відомо.

Вислухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру №40 від 15 вересня 2005 року ОСОБА_2, який на той час працював в шахті «Експлуатаційна» ЗАО «ЗЗРК» на сім`ю з трьох осіб надано житлову площу у гуртожитку по АДРЕСА_1 площею 23,2 кв.м. Ордер був виданий на підставі спільного рішення адміністрації та профкому підприємства №17 від 01 вересня 2005 року. До складу сім`ї входили дружина - ОСОБА_1 та донька 2001 року народження. Копія ордера є у справі. (а.с.7).

Відповідно до довідки ПАТ «ЗЗРК» відповідач ОСОБА_2 працював на підприємстві (а.с.38) в періоди: з 28 червня 1985 року по 13 листопада 1985 року; з 25 січня 1988 року по 15 квітня 1989 року; з 16 серпня 1999 року по 24 вересня 2009 року - звільнений за п.4 ст.40 КЗпП за прогули без поважних причини. Відповідно до акту, складеного комісією за участю паспортиста «Житсервіс №1» м.Дніпрорудне від 20 лютого 2015 року (а.с.6) ОСОБА_2 з 2009 року за вказаною вище адресою реєстрації його постійного місця проживання - не проживає. Позивачка на теперішній час зареєстрована та проживає за вказаною адресою з донькою, що підтверджено довідкою (а.с.9) про реєстрацію та склад сім`ї. Також за цією адресою зареєстрований і відповідач. Сплата житлово-комунальних послуг позивачкою за користування житловим приміщень підтверджена квитанціями (а.с.8), копії яких є у справі. Відповідно до довідки (а.с.10) за вказаною вище адресою заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги станом на 01 березня 2015 року не має. Розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу, копія якого також є у справі (а.с.11). шлюб розірвано 01 грудня 2009 року.

Відповідно до Положення про гуртожитки, яке є Додатком до рішення виконкому Дніпрорудненської міської ради №164 від 21 травня 2002 року (а.с.12-14), встановлено порядок надання та користування житловою площею у гуртожитках міської ради - виселення громадян, які проживають у гуртожитку без надання іншого житлового приміщення проводиться у разі : звільнення наймача за власним бажанням без поважної причини, відсутності наймача поверх строків, які оговорені у ст.ст.71,72 ЖК України.

Відповідно до рішення №20 від 25 грудня 2014 року Дніпрорудненської міської ради Житловому будинку по АДРЕСА_1 надано статус гуртожитку та надано дозвіл на приватизацію жилих і нежилих приміщень, відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», гуртожиток передано на баланс КУП «Наш дім» (а.с.15-17).

У ст. 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Разом із тим, зазначене питання врегульоване у Примірному положенні про гуртожитки.

Правовий режим гуртожитків розмежовується чинним законодавством на ті у яких житлові приміщення підлягають приватизації та правовий режим гуртожитків, які призначені для тимчасового проживання.

Правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, тому на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України.

Оскільки у справі встановлено, що житлові та нежитлові приміщення у гуртожитку по АДРЕСА_1 підлягають приватизації, при вирішенні цієї справи застосуванню підлягають положення ст.ст.71,72 ЖК України.

Визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в гуртожитку і виселення з гуртожитку є самостійними позовними вимогами, які не можуть заявлятися одночасно.

Питання виселення з гуртожитку та захист житлових прав мешканців гуртожитків регулюється ст.132 ЖК України, розділом VII Примірного положення про гуртожитки і ст.ст. 8, 19, п. 3 розділу VIIІ Закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Згідно зі ст.ст. 19, 20 Закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено вичерпний перелік підстав виселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього закону, що допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей.

Згідно з Законом «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» виселення громадян з гуртожитків, які проживають в них на законних підставах, допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей і лише з наданням іншого, придатного для тимчасового проживання людей житла.

Нормами ЖК України передбачено, що виселення з гуртожитку його мешканців можливе як з наданням їм іншого житлового приміщення, так і без надання такого, що залежить від підстав проживання цих осіб у гуртожитках. У ст.132 ЖК України зазначено, що працівників підприємств, які поселилися у гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Громадяни можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення також на підставах, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК.

Тобто ЖК та Примірним положенням про гуртожитки передбачено перелік підстав, за наявності яких мешканця гуртожитку може бути виселено з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення і цей перелік є вичерпним.

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, обґрунтованих тим, що відповідач не проживає з 2009 року у житловому приміщенні, наданому йому у гуртожитку, посилання позивачки на використання не за призначенням житлового приміщення відповідачем свого підтвердження не знайшли, оскільки судом встановлено, що фактично відповідач житлове приміщення не використовує, бо він там не проживає з 2009 року.

Таким чином, оскільки відповідач з 2009 року на теперішній час без поважної причини, більше ніж рік у житловому приміщенні за вказаною вище адресою не проживає, був звільнений з підприємства, що надало йому житлове приміщення у гуртожитку за прогули, доказів про наявність домовленості між власниками будинку та відповідачем щодо його відсутності за місцем реєстрації суду не надано, суд вважає необхідним позов задовольнити в частині визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням у гуртожитку, оскільки таким чином будуть усунуті перешкоди у здійсненні позивачкою права на приватизацію житла, порушення її прав у зв'язку зі сплатою житлово-комунальних послуг за кількістю осіб, зареєстрованих за зазначеною адресою. В задоволенні вимог про виселення відповідача слід відмовити у зв'язку з відсутністю підстав для їх задоволення.

Також суд вважає необхідним відмовити в частині заявлених позовних вимог щодо зобов'язання Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області зняти відповідача з реєстрації за вказаною вище адресою, оскільки відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, на підставі рішення суду про визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщення орган, що здійснює реєстрацію місця проживання громадян здійснює відповідні дії, в тому числі зняття з реєстрації за рішенням суду.

Судові витрати, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.124, 129 Конституції України, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ЖК України, Примірним положенням про гуртожитки, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст.3, 4, 10, 11, 14, 82, 208, 209, 214 -215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати втратившим право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд протягом 10 днів з дня отримання сторонами його копії.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області Кочева І.В.