пСправа № 630/47/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2015 року м.Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі головуючого Зінченка О.В., за участю секретаря судового засідання Санжаровського С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Люботин цивільну справу за позовом Державного підприємства «Південна залізниця» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про стягнення шкоди,

встановив:

Позивач, Державне підприємство «Південна залізниця», звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача в рахунок покриття завданої шкоди у розмірі 4064,63 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач працює провідником пасажирських вагонів та у квітні виконувала свої обов'язки з обслуговування поїзду № 145 сполученням «Санкт-Петербург-Харків». Відповідач допустила до проїзду двох пасажирів, які не мали проїзних документів на даний поїзд, після чого вони були виявлені контролерами, в результаті чого був складений акт та позивачем здійснено виплату відшкодування згідно Угоди «Про економічну відповідальності за провезення безквиткових пасажирів, зайвого ручного та неоформленого багажу та (або) вантажобагажу в поїздах, що прямують у міжнародному сполученні» у розмірі 5450 грн. Враховуючи, що вказана шкода заподіяна внаслідок порушення відповідачем своїх посадових обов'язків, позивач просить стягнути з відповідача в якості відшкодування шкоди суму в межах її середнього заробітку.

Представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що дійсно нею були допущені пасажири, які не мали квитків на цей поїзд, але у них були квитки на інший поїзд. Відповідач не заперечувала, що допустила порушення посадових обов'язків, однак вважала, що вона має нести відповідальність однакову із начальником поїзда, якого також було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вказане порушення.

Третя особа, ОСОБА_2, в судовому засіданні пояснив, що він був начальником поїзда, на який ОСОБА_1 були допущені безквиткові пасажири. Дані особи мали квитки на поїзд сполученням «Санкт-Петербург-Москва», який відправлявся на 20 хвилин раніше їх поїзда. Про те, що відповідач взяла до свого вагону двох безквиткових пасажирів ОСОБА_2 нічого не знав, тому він вважає, що взагалі не має нести відповідальність за це порушення.

Під час судового розгляду судом встановлено наступне.

10.04.2014р. року на адресу Харківської вагонної дільниці №1 Південної залізниці надійшов рапорт начальника поїзда №143 ОСОБА_2 (а.с. 14), в якому повідомляється, що 09.04.2014 року на дільниці Санкт-Петербург-Окуловка ревізорами ВАТ «ФПК» була проведена перевірка поїзда. В ході перевірки було виявлено перевезення провідником вагону №4/27045 ОСОБА_1 двох безквиткових пасажирів від станції Санкт-Петербург до станції Москва, про що був складений акт А 051897 (а.с. 15). Начальник поїзда ОСОБА_3 та Відповідач погодились з актом ревізорів, підписавши його.

Відповідно до п. 1.5.3 Інструкції провідника пасажирських вагонів (а.с. 25-28) провідник при виконанні своїх службових обов'язків повинен знати і виконувати вимоги «Правил перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України».

За змістом п.2.11 Інструкції під час проведення посадки пасажирів в поїзд провідник зобов'язаний перевіряти у пасажирів в поїзд провідник зобов'язаний перевіряти у пасажирів наявність правильно оформлених проїзних документів.

Відповідно до п.3.9.5 Інструкції провідникам вагонів забороняється допускати у вагон сторонніх осіб, у т.ч. безквиткових пасажирів.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушила вищезазначені пункти Інструкції, тобто допустила порушення своїх посадових обов'язків.

Наказом ВП «Харківська вагонна дільниця №1» ДП «Південна залізниця» № 107/Д3 від 18.04.2014р. (а.с. 11-13) провідника пасажирських вагонів ОСОБА_1 та начальника поїзда ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Крім того, наказано вирішити питання про відшкодування завданих збитків на засіданні комісії по розгляду матеріалів з ДП «Український державний розрахунковий центр міжнародних перевезень» після надходження документів щодо застосування фінансових санкцій.

На підставі Угоди «Про економічну відповідальності за провезення безквиткових пасажирів, зайвого ручного та неоформленого багажу та (або) вантажобагажу в поїздах, що прямують у міжнародному сполученні», повідомленням Державного підприємства «Український державний розрахунковий центр міжнародних перевезень» із позивача стягнута сума 1200 шв.фр. за безквиткове перевезення пасажирів, до складу якої включена і сума 400 шв.фр., стягнутих з позивача з вини відповідача (а.с. 23), що станом на 30.09.2014 року склало 5450,00 грн.

Таким чином, внаслідок порушення посадових обов'язків відповідачем, позивачу завдана шкода в розмірі 5450,00 грн.

Частиною 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Згідно ст. 132 КЗпП України за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно зі статтею 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. ,

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судовому розгляду підлягають заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що не перевищує середній місячний заробіток, якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати.

Строк, встановлений ч. 2 ст. 136 КЗпП, на видання позивачем наказу про притягнення до матеріальної відповідальності відповідача сплинув. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що не погоджується на відшкодування шкоди у розмірі, який заявлений позивачем, тобто в добровільному порядку відповідач відмовилась відшкодувати шкоду, завдану підприємству.

Розмір середнього заробітку відповідача обрахований відповідно до вимог порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 і складає 4064,63 грн. (а.с. 24).

Доводи відповідача про те, що вона погоджується відшкодувати половину розміру шкоди нарівні з начальником поїзду, суд відхиляє, оскільки згідно наданих суду пояснень начальник поїзда не був обізнаний про те, що відповідач допустила до вагону двох безквиткових пасажирів, тому, з урахуванням положень ч. 5 ст. 135-3, ч. 1 ст. 137 КЗпП, суд вважає, що вимоги про стягнення з ОСОБА_1 шкоди у розмірі середньомісячного заробітку, що складає більшу частину загального розміру шкоди, є обґрунтованими.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 213-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Державного підприємства «Південна залізниця» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про стягнення шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) на користь Державного підприємства «Південна залізниця» (адреса: 61052, м. Харків, вул. Червоноармійська, 7, п.р. № 801 в АБ «Експресс-Банк», м. Київ, МФО 322959, ) в якості відшкодування шкоди 4064 (чотири тисячі шістдесят чотири) грн. 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Південна залізниця» судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Люботинський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Зінченко

Повний текст рішення виготовлений 10.04.2015р.