АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8626/15 Справа № 209/1963/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Замкова Я. В. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: Козлова С.П., Тамакулової В.О.,

при секретарі - Безрукавому Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків та стягнення курсової різниці,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору завдатку, укладеного між ним та ОСОБА_3, він 06 лютого 2012 року та додатково, 23 лютого 2012 року, передав відповідачеві грошові кошти на загальну суму 30 000 доларів США, які були стягнуті з останнього на його користь рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2013 року, в сумі 239 790 грн. Оскільки на момент звернення до суду із даним позовом це рішення суду не виконано, курс долару збільшився з 7,993 грн. до 23,51 грн., він просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 394 170 грн. нанесених збитків у вигляді курсової різниці (633 960 грн. - 239 790 грн.).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір про надання завдатку, відповідно до умов якого, з метою підтвердження укладання договору купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1, позивач надав відповідачеві 2 000 доларів США.

23 лютого 2012 року ОСОБА_2 додатково, в рахунок покупки вищевказаного житлового будинку, передав ОСОБА_3 ще 28 000 грн.

Таким чином загальна сума отриманих відповідачем коштів становить 30 000 доларів США.

Договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами укладено не було, отриману суму завдатку відповідач не повернув позивачеві, а тому у 2013 році ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути на свою користь отриману останнім суму завдатку у гривні за курсом долару на день його звернення у розмірі 239 790 грн. (30 000 доларів США * 7,993 грн.) та 10 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2013 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 239 790 грн., сплачених у рахунок оплати житлового будинку, в решті позову - відмовлено. (а.с.7-12)

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2014 року зазначене рішення суду залишено без змін. (а.с.13)

Постановою головного державного виконавця ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області від 29 травня 2015 року виконавчий лист № 409/5898/12 від 27 травня 2014 року з примусового виконання вищевказаного рішення районного суду був повернутий стягувачеві, на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.30)

Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» та частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.

Розглядаючи по суті дану справу, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив з того, що спір про стягнення грошових коштів за договором про надання завдатку вже вирішений судом, заборгованість стягнута у національній валюті України - гривні, рішення набрало законної сили, а тому дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки правові підстави для стягнення курсової різниці заборгованості відсутні.

Зазначений висновок суду колегія суддів вважає правильним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. А наявність судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язаннь та не виключає відповідальності за порушення строків розрахунків.

Колегія суддів вважає, що позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки за прострочення виконання зобов'язань законодавством не передбачено стягнення курсової різниці заборгованості, а настає відповідальність відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Посилання ОСОБА_2 у скарзі на положення ст. 22 ЦК Укаїни є безпідставними, оскільки вказана норма закону не може бути застосована до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач за договором завдатку, отримав грошові кошти у доларах США, а не у гривні, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не мають правового значення для вирішення даного спору.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування рішення районного суду.

Розглядаючи даний спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, тим самим обґрунтовано ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: