Провадження № 2/177/334/15
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

Іменем України

01 жовтня 2015 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Приміч Г. І.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Кривий Ріг до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2014 року представник позивача звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із зазначеним позовом до ТОВ «МІК», ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ТОВ «В.К. Натхнення», після чого в грудні 2014 року вказана справа була направлена за підсудністю до Криворізького районного суду Дніпропетровської області, яка 29.01.2015 року прийнята суддею Приміч Г.І. до свого провадження.

Ухвалою суду від 01.10.2015 року провадження у зазначеній справі в частині стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «В.К. Натхнення» закрито, у звязку з не підвідомчістю Криворізькому районному суду Дніпропетровської області.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 02.02.2011 року між позивачем - АТ «Укрексімбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІК» було укладено Генеральну кредитну угоду № 5711 N1 від 02.02.2011 року зі змінами та доповненнями (далі - Генеральна угода) з лімітом заборгованості 23 500 000,00 гривень, терміном дії до 25.12.2015 року.

В рамках вказаної Генеральної угоди між позивачем та ТОВ «МІК» було укладено :

- Кредитний договір № 5711К2 від 02.02.2011 року, за умовами якого ТОВ «МІК» надано невідновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості в сумі 11 115 000,00 гривень, зі сплатою 22 % річних, строком погашення до 25.12.2015 року;

- Кредитний договір № 5711К10 від 23.06.2011 року, за умовами якого ТОВ «МІК» надано невідновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості в сумі 915 000,00 гривень, зі сплатою 22 % річних, строком погашення до 25.12.2015 року;

- Кредитний договір № 571ЗК10 від 18.04.2013 року, за умовами якого ТОВ «МІК» надано невідновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості в сумі 8 000 000,00 гривень, зі сплатою 22 % річних, строком погашення до 17.04.2014 року.

У Додатку №1 до Генеральної угоди зі змінами вказано, що кредитні договори є додатками до Генеральної угоди.

Зі змісту п. 3.4.1. Кредитного договору слідує, що Позичальник - ТОВ «МІК» зобов'язаний погасити кредит згідно з Графіком надання та погашення кредиту за рахунок будь-яких грошових надходжень Позичальника. Строки, передбачені Графіком надання та погашення Кредиту, є обов'язковими.

ТОВ «МІК» зобов'язалося своєчасно та в повному обсязі погашати Банкові заборгованість за кредитом, щомісячно, з 1 по 7 число кожного місяця сплачувати проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі за Кредитним договором (п.п.3.5.1., 4.1.Кредитного договору), однак усупереч цьому вказані зобовязання ТОВ «МІК» не виконує, у звязку з чим за ним рахується прострочена заборгованість по кредиту, процентам та платам за кредитом.

За умовами Кредитного договору, у разі невиконання зобов'язань, передбачених пп. 3.4.1., 3.5.1, 4.1. цього договору Позичальник сплачує Банкові пеню, яка нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.2. Кредитного договору, п. 7.2. Генеральної угоди у разі настання і тривання події невиконання Позичальником зобов'язань Банк повідомляє Позичальника, що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, а також інші платежі, нараховані згідно з договором підлягають достроковому поверненню.

В забезпечення зобов'язань за Генеральною угодою 02.02.2011 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки №5711Р1 від 02.02.2011 року, згідно якого ОСОБА_2 зобов'язалася перед банком у випадку невиконання (неналежного виконання) ТОВ «МІК» своїх зобов'язань за кредитними договорами, укладеними в рамках Генеральної угоди, солідарно з ТОВ «МІК» відповідати за повне та своєчасне виконання умов кредитного договору: повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором.

Крім того, в забезпечення зобов'язань за цією ж Генеральною угодою 02.02.2011 року банк уклав з відповідачем ОСОБА_3 договір поруки № 5711Р2 від 02.02.2011 року, згідно якого ОСОБА_3 зобов'язався перед Позивачем у випадку невиконання (неналежного виконання) ТОВ «МІК» своїх зобов'язань за вищевказаними кредитними договорами, погасити без будь-яких заперечень кредит у розмірі несплачених зобовязань, сплатити проценти та інші платежі, передбачені кредитним договором.

Кінцевий термін погашення кредиту за кредитним договором № 5713К10 від 18.04.2013 року минув 17.04.2014 року.

Усупереч взятих на себе кредитних зобовязань ТОВ «МІК» кредитні кошти, проценти за користування кредитом та інші, передбачені договорами платежі своєчасно не погашає, що призводить до заборгованості по кожному з договорів.

25.03.2014 року банком на адресу позичальника - ТОВ «МІК» та його поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 направлялися окремі листи претензії з вимогою погашення боргу, однак до цього часу зазначені вимоги залишаються без задоволення.

Збільшивши 21.05.2015 року розмір позовних вимог, представник позивача у своїх розрахунках зазначає, що станом на 20.05.2015 року заборгованість ТОВ «МІК» перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в загальному розмірі складає 25 611 647,12 грн., а саме:

- за Кредитним договором № 5711К2 від 02.02.2011 року становить 10 632 810,52 грн., у тому числі: заборгованість за основним боргом 6 690 000,00 грн., заборгованість по відсоткам 1 988 216,94 грн., заборгованість по комісії за управління кредитом 347 121,45 грн. та пеня 1 607 472,13 грн.;

- за Кредитним договором № 5711К10 від 23.06.2011 року 1 148 549,51 грн., у тому числі: заборгованість за основним боргом 750 000,00 грн., заборгованість по відсоткам 218 578,35 грн., заборгованість по комісії за управління кредитом 27 678,75 грн. та пеня 152 292,41 грн.;

- за Кредитним договором № 5713К10 від 18.04.2013 року 13 830 287,09 грн., у тому числі: заборгованість за основним боргом 7 999 218,58 грн., заборгованість по відсоткам 2 370 879,49 грн., заборгованість по комісії за управління кредитом 37 600,00 грн. та пеня 3 422 589,02 грн.

Вказану заборгованість представник позивача і просить суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Кривий Ріг (код за ).

Також просить стягнути з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Кривий Ріг (), інфляційні збитки у сумі 7 708 044,97 грн., понесені позивачем, у зв'язку зі знеціненням переданих позичальнику грошових коштів, та судові витрати у розмірі 3 654,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 (а.с. 82 т.2) збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, наполягав на їх задоволенні.

Відповідачі - ТОВ «МІК», ОСОБА_2, ОСОБА_3, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, яким судові повістки були направлені відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с. 54,134 т.2, а.с. 1,128 т.3, а.с.1 т.4, а.с.2-4 т.5), в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, що не є перешкодою для розгляду справи за їх відсутності.

Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.02.2011 року між позивачем Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» зі скороченою назвою АТ «Укрексімбанк» в особі філії у м. Кривий Ріг та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «МІК» (далі, - Позичальник) було укладено Генеральну угоду № 5711N1 від 02.02.2011 року (далі, - Генеральна угода) (а.с.57-66 т.1), відповідно до умов якої банк надав ТОВ «МІК» кредит шляхом встановленням кредитного ліміту заборгованості у розмірі, що не може перевищувати 15 645 000,00 гривень, з терміном користування кредитом до 25.12.2015 року (а.с. 57-66 т.1).

В подальшому Додатковим договором №5711 N1-1 від 23.06.2011 року до Генеральної угоди №5711N1 від 02.02.2011 року (а.с.67-68 т.1) загальний ліміт заборгованості за Генеральною угодою збільшено до 20 500 000,00 грн., а Додатковим договором №5711N1-3 від 09.11.2011 року (а.с.71 т.1) - до 23 500 000,00 грн.

В рамках Генеральної угоди між позивачем - АТ «Укрексімбанк» та ТОВ «МІК» (далі, - Позичальник) було укладено кілька кредитних договорів, у тому числі:

- Кредитний договір № 5711К2 від 02.02.2011 року (а.с.84-92 т.1), згідно статті 3 якого банк надав Позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, відкличності, строковості, платності та цільового характеру використання, встановивши ліміт заборгованості в сумі десять мільйонів шістсот сорок пять тисяч гривень 00 коп. (п. 3.2.1 Договору) для придбання імпортного обладнання, в обмін на зобовязання Позичальника повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою 19,3 % річних, а при виконанні умови спрямування та підтримання загальних щомісячних грошових надходжень на рахунки, відкриті у АТ «Укрексімбанк» на рівні не менше, ніж 80% від загальних грошових надходжень, за процентною ставкою, зниженою до рівня 18,5%; з 23.06.2011 року 18% річних згідно Додаткового договору № № 5711К2-1 від 23.06.2011 року (а.с.93 т.1), а з 06.12.2012 року 22% річних згідно Додаткового договору № 5711К2-4 від 06.12.2012 року (а.с.99-100 т.1), сплатити комісії та інші платежі, встановлені Договором у строк до 25.12.2015 року;

- Кредитний договір № 5711К10 від 23.06.2011 року (а.с.110-120 т.1), згідно статті 3 якого банк надав Позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії на умовах цього Договору, встановивши ліміт заборгованості в сумі 1 500 000,00 (один мільйоні пятсот тисяч) гривень 00 коп., в обмін на зобовязання Позичальника повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом за процентною ставкою 18% річних, а з 06.12.2012 року 22% річних згідно Додаткового договору № 5711К10-2 від 06.12.2012 року (а.с.123-124), комісії та інші платежі, встановлені Договором у строк до 25.12.2015 року;

- Кредитний договір № 5713К10 від 18.04.2013 року (а.с.135-147 т.1), згідно статті 3 якого банк надав Позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії на умовах цього Договору, встановивши ліміт заборгованості в сумі 8 000 000,00 (вісім мільйонів) гривень 00 коп. для поповнення оборотних коштів, в обмін на зобовязання Позичальника повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом за процентною ставкою 22% річних, комісії та інші платежі, встановлені Договором у строк до 17.04.2014 року.

Вказані кредитні договори є додатками до Генеральної угоди (а.с.68 зворот, 70, 81 т.1).

В п.3.4.1. кожного з цих договорів значиться, що Позичальник ТОВ «МІК» зобов'язаний погасити кредит згідно з Графіком надання та погашення кредиту за рахунок будь-яких грошових надходжень Позичальника. Строки, передбачені Графіком надання та погашення Кредиту, є обов'язковими.

Нарахування процентів здійснюється щомісяця в останній банківський день місяця на суму фактичної заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року і підлягають сплаті з 1 по 7 число кожного місяця (п. 3.5.1. Кредитного договору).

Пунктами 3.2., 4.1. цих же договорів також встановлений обов'язок Позичальника сплачувати Банкові комісію за управління кредитом, розмір якої варіюється в залежності від договору.

Так, згідно п. 3.2.6 Кредитного договору № 5711К2 від 02.02.2011 року розмір зазначеної комісії складає 0,03% від ліміту кредитної лінії, визначеного п. 3.2.1 цього Договору. Додатковим договором № 5711К2-5 від 15.01.2013 року передбачене збільшення розміру комісії за управління визначеної в п. 3.2.6 Договору, у разі порушення Позичальником умов договору на 0,08 процентні пункти, та Додатковим договором № 5711К2-8 від 28.02.2014 року - на 0,083 п.п. (а.с.101,104 т.1).

Згідно пп. 3.2.5.2. Кредитного договору № 5711К10 від 23.06.2011 року розмір зазначеної комісії складає 0,023% від ліміту кредитної лінії. Додатковим договором № 5711К10-2 від 06.12.2012 року передбачене збільшення розміру комісії за управління визначеної в п. 3.2.5.2. Договору, у разі порушення Позичальником умов договору на 0,08 процентні пункти та Додатковим договором № 5711К10-6 від 28.02.2014 року на 0,083 п.п. (а.с.123,130 т.1).

Згідно пп. 3.2.6.2. Кредитного договору № 5713К10 від 18.04.2013 року розмір зазначеної комісії складає 0,036% від ліміту кредитної лінії. Додатковим договором № 5713К10-1 від 28.02.2014 року передбачене збільшення розміру комісії за управління на 0,083 процентні пункти (а.с.151 т.1).

За умовами п.8.1. Генеральної угоди, п.п. 3.2.10, 7.2. спірних Кредитних договорів, у разі невиконання Позичальником зобов'язань, передбачених пп. 3.4.1., 3.5.1, 4.1. кредитного договору, зокрема порушення строків сплати основного бору по кредиту, процентів за користування ним та комісії, позичальник сплачує банку пеню, нараховану на суму несвоєчасно сплачених грошових зобовязань із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення заборгованості і до дати повного погашення такої заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в періоді, за який нараховується пеня, та інші штрафні санкції, передбачені чинним законодавством України та Кредитним договором.

В забезпечення зобов'язань за Генеральною угодою 02.02.2011 року між позивачем та відповідачем - фізичною особою ОСОБА_2 було укладено договір поруки №5711Р1 від 02.02.2011 року (а.с.157 т.1).

Крім того, в забезпечення зобов'язань за цією ж Генеральною угодою 02.02.2011 року між позивачем та відповідачем фізичною особою ОСОБА_3 було украдено окремий договір поруки № 5711Р2 від 02.02.2011 року (а.с. 163 т.1).

Згідно статтей 1, 3 вище зазначених договорів поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кожен окремо зобов'язалися перед банком відповідати солідарно з Позичальником - ТОВ «МІК» за своєчасне та повне виконання останнім основного зобовязання, передбаченого Генеральною угодою № 5711N1 від 02.02.2011 року, щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, повязаних з наданням та обслуговуванням кредиту (а.с.157,163 т.1).

В залежності від змін, що вносилися до Генеральної угоди, зокрема щодо збільшення кредитного ліміту, до спірних договорів поруки також вносилися відповідні зміни шляхом укладення додаткових договорів № 5711Р1-1 від 23.06.2011 року, № 5711Р1-2 від 09.11.2011 року, № 5711Р2-1 від 23.06.2011 року, № 5711Р2-2 від 09.11.2011 року (а.с.159,160,165, 166 т.1).

Згоду на укладення зазначених вище правочинів (у тому числі і на зміну з їхніми умовами) сторони виразили своїми підписами в них.

Судом встановлено та це не оспорювалося відповідачем ТОВ «МІК», що позивач свої зобовязання за Генеральною угодою виконав у повному обсязі.

Однак ТОВ «МІК» взятих на себе зобовязань за даною угодою належним чином не виконує, у визначені договором строки повернення кредиту, процентів за користування кредитом, комісій та штрафних санкцій не здійснює, що спричинило виникнення кредитної заборгованості.

Доказів протилежного ТОВ «МІК» не надано.

Згідно п. 7.2. (б) Генеральної угоди у разі виникнення та тривання події невиконання зобовязань банк повідомляє позичальника про те, що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, а також інші платежі, нараховані згідно з цією Генеральною угодою та Кредитним договором, підлягають достроковому поверненню. Позичальник зобовязується сплатити зазначену у повідомленні суму протягом 10 календарних днів з дати отримання повідомлення.

25.03.2014 року позивачем на адресу ТОВ «МІК» направлявся лист претензія з вимогою термінового погашення заборгованості у повному обсязі, який ТОВ «МІК» отримало 02.04.2014 року (а.с.155,156 т.1).

Аналогічні листи щодо необхідності погашення боргу Позичальника у 20-денний термін позивач направив 25.03.2014 року і поручителям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відповідності до п.4.1 Договорів поруки (а.с. 161,162,167,168 т.1).

Однак до цього часу зазначені вимоги ні позичальником, ні його поручителями не виконані, що призводить до порушення прав банку.

Частиною 1 статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

З ч.1 ст.16 ЦК України також слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тобто звернення до суду є конституційним правом кожного і воно не може бути скасоване чи обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (ст.ст. 22, 64 Конституції України).

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Згідно ст. 549 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, він повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню), під якою розуміється грошова сума або інше майно.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Як показують надані позивачем розрахунки заборгованості (а.с.92-101 т.2), станом на 20.05.2015 року борг ТОВ «МІК» перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за Кредитним договором № 5711К2 від 02.02.2011 року склав 10 632 810,52 грн., у тому числі: заборгованість за основним боргом 6 690 000,00 грн., заборгованість по відсоткам 1 988 216,94 грн., заборгованість по комісії за управління кредитом 347 121,45 грн. та пеня 1 607 472,13 грн.;

- за Кредитним договором № 5711К10 від 23.06.2011 року 1 148 549,51 грн., у тому числі: заборгованість за основним боргом 750 000,00 грн., заборгованість по відсоткам 218 578,35 грн., заборгованість по комісії за управління кредитом 27 678,75 грн. та пеня 152 292,41 грн.;

- за Кредитним договором № 5713К10 від 18.04.2013 року 13 830 287,09 грн., у тому числі: заборгованість за основним боргом 7 999 218,58 грн., заборгованість по відсоткам 2 370 879,49 грн., заборгованість по комісії за управління кредитом 37 600,00 грн. та пеня 3 422 589,02 грн.

Крім того, позивачем нараховано інфляційні збитки, понесені банком, у звязку зі знеціненням переданих позичальнику грошових коштів внаслідок несвоєчасного повернення Позичальником кредиту. Їх розмір складає 7 708 044,97 грн., у тому числі:

- втрати від інфляції за основним боргом по Кредитному договору № 5711К2 від 02.02.2011 року 1 614 294,45 грн., втрати від інфляції за основним боргом по Кредитному договору № 5711К10 від 23.06.2011 року 147 515,54 грн., втрати від інфляції за основним боргом по Кредитному договору № 5713К10 від 18.04.2013 року 4 083 193,82 грн. (а.с.102-105 т.2);

- втрати від інфляції за простроченими відсотками по Кредитному договору № 5711К2 від 02.02.2011 року 733 095,47 грн., втрати від інфляції за простроченими відсотками по Кредитному договору № 5711К10 від 23.06.2011 року 78 719,81 грн., втрати від інфляції за простроченими відсотками по Кредитному договору № 5713К10 від 18.04.2013 року 924 575,99 грн. (а.с.105-109 т.2);

- втрати від інфляції за простроченою комісією за управління кредитом по Кредитному договору № 5711К2 від 02.02.2011 року 108 238,90 грн., втрати від інфляції за простроченою комісією за управління кредитом по Кредитному договору № 5711К10 від 23.06.2011 року 1 208,58 грн., втрати від інфляції за простроченою комісією за управління кредитом по Кредитному договору № 5713К10 від 18.04.2013 року 17 202,41 грн. (а.с.110-113 т.2).

Перевіривши представлені суду докази, суд знаходить в повній мірі обґрунтованою і доведеною:

Заборгованість за Кредитним договором № 5711К2 від 02.02.2011 року в сумі 10 632 810,52 грн., що включає в себе: заборгованість за основним боргом 6 690 000,00 грн., заборгованість по відсоткам 1 988 216,94 грн., заборгованість по комісії за управління кредитом 347 121,45 грн. та пеня 1 607 472,13 грн.;

заборгованість за Кредитним договором № 5711К10 від 23.06.2011 року в сумі 1 148 549,51 грн., що включає в себе: заборгованість за основним боргом 750 000,00 грн., заборгованість по відсоткам 218 578,35 грн., заборгованість по комісії за управління кредитом 27 678,75 грн. та пеня 152 292,41 грн.

та заборгованість за Кредитним договором № 5713К10 від 18.04.2013 року в сумі 13 830 287,09 грн., що включає в себе: заборгованість за основним боргом 7 999 218,58 грн., заборгованість по відсоткам 2 370 879,49 грн., заборгованість по комісії за управління кредитом 37 600,00 грн. та пеня 3 422 589,02 грн., у звязку з чим, позовні вимоги про її стягнення з відповідачів підлягають задоволенню.

У той час, що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідачів інфляційних збитків в сумарному розмірі 7 708 044,97 грн., суд критично оцінює їх розмір, вважаючи їх лише частково обґрунтованими.

Розрахунками конкретизовано, що до сумарного розміру інфляційних втрат включено суми заборгованості за всіма трьома спірними кредитними договорами, кожна з яких, у свою чергу, складається з: інфляційних втрат за основним боргом, інфляційних втрат за простроченими відсотками та інфляційних втрат за простроченою комісією за управління кредитом (а.с.102-113 т.2).

Проте повністю із зазначеними складовими суд погодитися не може.

У відповідності до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, тобто положення якими регулюється поняття «позики».

Поняття позики розкривається у статті 1046 ЦК України, згідно якого під позикою розуміється передача однією стороною (позикодавцем) у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, в обмін на зобовязання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи з детального аналізу положень ч.1 ст.1050 ЦК України, суд приходить до висновку, що обовязок сплати грошової суми відповідно до статті 625 цього Кодексу, зокрема інфляційних втрат, виникає у позичальника внаслідок неповернення ним своєчасно суми позики, тоді як ні відсотки (прострочені відсотки), ні комісія (у т.ч. комісія за управління кредитом) в розумінні статті 1046 ЦКУ до позики не належать, оскільки вони не були передані позикодавцем у власність другій стороні (позичальникові), а відтак і положення ч. 2. ст. 625 ЦК України, за відсутності про це прямої вказівки у договорі, до них не застосовуються.

З огляду на те, що умовами спірних договорів сторони не передбачили можливості нарахування банком інфляційних втрат за простроченими відсотками та за простроченою комісією за управління кредитом, їх нарахування суд не може розцінювати правомірним, а відтак відмовляє позивачу у їх стягненні з відповідачів.

Крім того, в ході судового розгляду не в повному обсязі підтвердилися суми нарахованих позивачем інфляційних втрат за прострочення погашення основного боргу по кожному із спірних кредитних договорів.

З наданих позивачем розрахунків слідує, що по Кредитному договору № 5711К2 від 02.02.2011 року за період з 01 квітня 2014 року по 05 травня 2015 року банком нараховано інфляційні втрати по основному боргу в сумі 1 614 294,45 грн. (а.с.103 т.2), по Кредитному договору 5711К10 від 23.06.2011 року з 01 квітня 2014 року по 05 травня 2015 року 147 515,54 грн. (а.с.104 т.2) та по Кредитному договору № 5713К10 від 18.04.2013 року з 01 квітня 2014 року по 01 травня 2015 року 4 083 193,82 грн. (а.с.105 т.2), однак повністю із наведеними сумами суд погодитися не може.

Відповідно до розяснень Верховного суду України, викладених в листі від 03.04.1997 року №62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» (далі, - Рекомендації), при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу, отриманий шляхом перемноження між собою індексів інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції меншим за одиницю (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) та ділення отриманого результату на 100.

Якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

Для полегшення розрахунку сум інфляції за період прострочення, який включає в себе повний рік (роки), доцільним є використання річних (підсумкових) індексів за кожен рік в цілому.

В результаті здійснених судом підрахунків в межах заявленого позивачем періоду, який є аналогічним для усіх трьох спірних кредитних договорів, сукупний індекс інфляції за цими договорами склав 1,69 :

1,033 х 1,038 х 1,010 х 1,004 х 1,008 х 1,029 х 1,024 х 1,019 х 1,030 (індекси інфляції за період з квітня по грудень 2014 року) х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 (індекси інфляції за період з січня по квітень 2015 року без урахування травня 2015 року у відповідності до Рекомендацій) = 1,69

Внаслідок чого сума інфляційних втрат, розрахована відповідно до формули наведеної у Рекомендаціях по Кредитному договору № 5711К2 від 02.02.2011 року склала 74 782,50 грн., а відтак саме ця сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача замість заявленого 1 614 294,45 грн.;

(4 425 000,00 грн. (накопичена сума заборгованості по тілу кредиту а.с. 103 т.2) х 1,69 (купний індекс інфляції) / 100 = 74 782,50 грн.).

- по Кредитному договору Кредитному договору № 5711К10 від 23.06.2011 року - 7 098,00 грн., тому саме ця сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача замість заявлених 147 515,54 грн.

(420 000,00 грн. (накопичена сума заборгованості по тілу кредиту (а.с. 104 т.2) х 1,69 (купний індекс інфляції) / 100 = 7 098,00 грн.).

- та по Кредитному договору № 5713К10 від 18.04.2013 року 135 186,79 грн., тому саме ця сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача замість заявлених 4 083 193,82 грн.

(7 999 218,58 грн. (накопичена сума заборгованості по тілу кредиту а.с. 105 т.2) х 1,69 (сукупний індекс інфляції) / 100 = 135 186,79 грн.).

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.ч. 1,4 ст. 60 цього ж Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 61 ЦПК України).

Вирішуючи вимогу позивача щодо стягнення сум заборгованості солідарно з поручителів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобовязання, не вправі предявити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Саме до цього зводиться правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України № 6-745цс15 від 01.07.2015 року, рішення якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими до виконання.

Пунктом 3.2. статті 3 спірних договорів поруки визначено, що у випадку невиконання Позичальником основного зобовязання кредитор має право вимагати виконання цього зобовязання у Поручителя та/або Позичальника, як у солідарних боржників.

При цьому умовами спірних договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Ураховуючи вищевикладене, у суду відсутні підстави для солідарного стягнення кредитної заборгованості з поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України, тому при визначенні порядку стягнення кредитної заборгованості, суд вважає за необхідне стягнути заборгованість на користь позивача солідарно з ТОВ «МІК» і ОСОБА_2, та солідарно з ТОВ «МІК» і ОСОБА_3

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

Водночас Пленум Вищого господарського суду України у п.1.7 постанови від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснив, що відповідно до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України "Про господарські товариства", "Про акціонерні товариства", "Про банки і банківську діяльність", юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами. Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відособлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому, слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відособлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зазначити у резолютивній частині свого рішення про стягнення з відповідачів заборгованості на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Кривий Ріг, однак із зазначенням коду ЄДРПОУ не філії (19362131), оскільки філія не є юридичною особою та сама по собі не може виступати стягувачем за судовим рішенням, а код ЄДРПОУ юридичної особи стягувача, яким є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (00032112).

Підсумовуючи викладене, аналізуючи наявні у справі докази, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що відповідачем ТОВ «МІК» допущено порушення умов Генеральної угоди № 5711 N1 від 02.02.2011 року та укладених в її рамках Кредитних договорів № 5711К2 від 02.02.2011 року, № 5711К10 від 23.06.2011 року та № 5713К10 від 18.04.2013 року, що призвело до утворення заборгованості, яка до цього часу ні ним, ні його поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не погашена, у звязку з чим, з відповідачів на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Кривий Ріг підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість: за Кредитним договором № 5711К2 від 02.02.2011 року в сумі 10 632 810,52 грн., що включає в себе: заборгованість за основним боргом 6 690 000,00 грн., заборгованість по відсоткам 1 988 216,94 грн., заборгованість по комісії за управління кредитом 347 121,45 грн. та пеню - 1 607 472,13 грн.; за Кредитним договором № 5711К10 від 23.06.2011 року в сумі 1 148 549,51 грн., що включає в себе: заборгованість за основним боргом 750 000,00 грн., заборгованість по відсоткам 218 578,35 грн., заборгованість по комісії за управління кредитом 27 678,75 грн. та пеню - 152 292,41 грн. та за Кредитним договором № 5713К10 від 18.04.2013 року в сумі 13 830 287,09 грн., що включає в себе: заборгованість за основним боргом 7 999 218,58 грн., заборгованість по відсоткам 2 370 879,49 грн., заборгованість по комісії за управління кредитом 37 600,00 грн. та пеню 3 422 589,02 грн., а також: інфляційні втрати за основним боргом по Кредитному договору № 5711К2 від 02.02.2011 року - 74 782,50 грн.; інфляційні втрати за основним боргом по Кредитному договору № 5711К10 від 23.06.2011 року - 7 098,00 грн.; та інфляційні втрати за основним боргом по Кредитному договору № 5713К10 від 18.04.2013 року - 135 186,79 грн., а всього в загальному розмірі 25 828 714,41 грн.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з мотивів їх безпідставності.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що позивачу частково задоволено позовні вимоги у загальному розмірі 25 828 714,41 грн. замість 33 319 692,09 грн. (25 611 647,12 + 7 708 044,97 = 33 319 692,09), що становить 77,5 % заявлених вимог (25 828 714,41 грн. х 100% / 33 319 692,09 грн. = 77,5%), тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2831,85 грн. (3654,00 грн. х 77,5 %/100% = 2 831,85 грн.) (а.с.46 т.1).

Зважаючи на те, що солідарне стягнення з відповідачів судового збору діючим законодавством не передбачено, тому суд, керуючись положеннями п.12 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», вважає за необхідне судовий збір у сумі 2 831,85 грн. стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частинах по 943,95 грн. з кожного (2 831,85 грн. : 3 = 943,95 грн.).

Керуючись ст.ст. 524, 525, 526, 554, 651 ч.2, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 74, 88 ч.1, 169, 208 ч.1 п. 2, 213, 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Кривий Ріг до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», та ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», та ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Державний експортно-імпортний банк України», в особі філії в м. Кривий Ріг, , кредитну заборгованість, станом на 20.05.2015 року за Генеральною угодою № 5711N1 від 02.02.2011 року та укладеними в її рамках Кредитними договорами в загальному розмірі 25 611 647 (двадцять пять мільйонів шістсот одинадцять тисяч шістсот сорок сім) гривень 12 коп., у тому числі:

- за Кредитним договором № 5711К2 від 02.02.2011 року в сумі 10 632 810 (десять мільйонів шістсот тридцять дві тисячі вісімсот десять) 52 коп., що включає в себе: заборгованість за основним боргом 6 690 000 (шість мільйонів шістсот девяносто тисяч) грн.. 00 грн., заборгованість по відсоткам 1 988 216 (один мільйон девятсот вісімдесят вісім тисяч двісті шістнадцять) грн. 94 коп., заборгованість по комісії за управління кредитом 347 121 (триста сорок сім тисяч сто двадцять одна) грн. 45 коп. та пеню - 1 607 472 (один мільйон шістсот сім тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 13 коп.;

- за Кредитним договором № 5711К10 від 23.06.2011 року в сумі 1 148 549 (один мільйон сто сорок вісім тисяч пятсот сорок девять) грн. 51 коп., що включає в себе: заборгованість за основним боргом 750 000 (сімсот пятдесят тисяч) грн. 00 коп., заборгованість по відсоткам 218 578 (двісті вісімнадцять тисяч пятсот сімдесят вісім) 35 коп., заборгованість по комісії за управління кредитом 27 678 (двадцять сім тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 75 коп. та пеню - 152 292,41 грн.;

- за Кредитним договором № 5713К10 від 18.04.2013 року в сумі 13 830 287 (тринадцять мільйонів вісімсот тридцять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 09 коп., що включає в себе: заборгованість за основним боргом 7 999 218 (сім мільйонів девятсот девяносто девять двісті вісімнадцять) грн. 58 коп., заборгованість по відсоткам 2 370 879 (два мільйона триста сімдесят тисяч вісімсот сімдесят девять) грн. 49 коп., заборгованість по комісії за управління кредитом 37 600 (тридцять сім тисяч шістсот) грн. 00 коп. та пеню 3 422 589 (три мільйони чотириста двадцять дві тисячі пятсот вісімдесят девять) 02 грн.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», та ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», та ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Державний експортно-імпортний банк України», в особі філії в м. Кривий Ріг, , інфляційні втрати за основним боргом по Кредитному договору № 5711К2 від 02.02.2011 року, станом на 05.05.2015 року в сумі 74 782 (сімдесят чотири тисячі сімсот вісімдесят дві) грн. 50 коп.; інфляційні втрати за основним боргом по Кредитному договору № 5711К10 від 23.06.2011 року, станом на 05.05.2015 року - 7 098 (сім тисяч девяносто вісім) грн. 00 коп. та інфляційні втрати за основним боргом по Кредитному договору № 5713К10 від 18.04.2013 року, станом на 01.05.2015 року - 135 186 (сто тридцять пять тисяч сто вісімдесят шість) грн. 79 коп., а всього в загальному розмірі 217 067 (двісті сімнадцять тисяч шістдесят сім) грн. 29 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», , ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Державний експортно-імпортний банк України», в особі філії в м. Кривий Ріг, , витрати з оплати судового збору по 943 (девятсот сорок три) грн. 95 коп. з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: