Справа №585/2465/14 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1273/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 червня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Управління Держземагенства у Роменському районі Сумської області про встановлення земельного сервітуту,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено постійний безоплатний земельний сервітут, площею 11,63 кв.м. для проходу ОСОБА_1 з вул. Дудіна, 13 через земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3, довжиною 11,63 кв.м., між існуючими спорудами гаражу та бесідки: від т. К, на відстані 7,15 м, розміром 1,0 м, по лінії проходження межі виділу; від т. Л., на відстані 7,15 м, розміром 1,0 м., по червоній лінії (вул. Дудіна).

Для користування земельним сервітутом ОСОБА_1 необхідно влаштувати дві хвіртки, при цьому демонтувати частину огорож власника ОСОБА_3

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що питання встановлення земельного сервітуту ОСОБА_1 на земельній ділянці, виділеній у власність ОСОБА_3 було предметом розгляду в суді апеляційної інстанції під час перегляду рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2013 року.

Вважає, що позивач має окремий вихід та виїзд зі своєї квартири, що не перешкоджає їй у повній мірі користуватися своїм майном, тому її позов є необгрунтованим. Вказує, що встановивши земельний сервітут позивачу, який є обтяжливим для відповідача, суд порушив вимоги ч.3 ст. 98 Земельного кодексу України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення позивачки та її представника, які проти скарги заперечували, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Роменського міськрайонного суду від 13 вересня 2013 року (яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Сумської області від 16 січня 2014 року) позовну заяву ОСОБА_3 було задоволено та виділено їй в натурі 27/100 частин земельної ділянки площею 270 кв.м. зі складу земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою м. Ромни, вул. Дудіна, 13, з встановленням земельного сервітуту на користь ОСОБА_5, площею 39 кв. м. для обслуговування водопроводу і на іншій ділянці встановлення земельного сервітуту на користь ОСОБА_3, площею 87 кв.м. для обслуговування газопроводу та 7 кв. м для проходу по земельній ділянці до загального лазу на горище будинку (а.с. 14-15, том 1).

ОСОБА_1 є власником 6/25 частин вказаної земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою м. Ромни, вул. Дудіна, 13, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого 25 грудня 2012 року. Крім сторін у справі, співвласниками земельної ділянки є ще вісім осіб, власників багатоквартирного будинку, за адресою вул. Дудіна, 13. Вказане підтверджується списком співвласників земельної ділянки до державного акту (а.с. 5-7, том 1).

В процесі виконання рішення суду від 13 вересня 2013 року, ОСОБА_3 звела металевий паркан, яким перекрила ОСОБА_1 центральний вихід до вулиці Дудіна.

З висновку судової земельно-технічної експертизи № 11877 від 25 лютого 2015 року вбачається, що доступ (прохід, проїзд) до частини земельної ділянки по вул. Дудіна, 13 в м. Ромни, яка належить ОСОБА_1 з тильного боку цієї земельної ділянки фактично наявний, але не відповідає нормам п.3.11, п.3.22 ДБН 360-92** «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с. 170, том 1).

В суді апеляційної інстанції встановлено, що цим проходом користувалися всі мешканці будинку Дудіна, 13, з метою доступу до своїх господарських будівель.

Відповідно до ст. 42 ч. 3 ЗК України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

29 травня 2014 року ОСОБА_1 письмово звернулася до ОСОБА_3 з пропозицією укласти договір про встановлення земельного сервітуту на право проходу на вул. Дудіна, 13 через виділену їй земельну ділянку (а.с. 18, том 1), але відповіді на цей лист не отримала.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що існуючий прохід з тильної сторони земельної ділянки позивача, позбавляє можливості під'їзду до її будинку працівників поштового відділення для вручення поштових відправлень та виплати пенсії, медичних працівників, швидкої допомоги, працівників організацій, обслуговуючих будинок (газо, водо-, тепло-, електропостачання) та будь-яких аварійних служб, виклик яких здійснюється саме за адресою будинку. Крім того, суд вважав за необхідне встановити постійний безоплатний сервітут за ІІ варіантом, вказаним у висновку експертизи, як менш обтяжливим для відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між сторонами не досягнуто домовленості про встановлення сервітуту та про його умови.

Відповідно до ст. 402 ЦК України та ст. 100 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором, заповітом або рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 401 ЦК України користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту це право власника бо землекористувача земельної ділянки та обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою ( ділянками.) Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якою встановлений земельний сервітут, прав володіння. користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якою він встановлений.

Колегія суддів вважає, що позивач довела неможливість повноцінного використання її земельної ділянки, в тому числі і щодо обслуговування нерухомого майна, належного позивачці, яке розташовано на її земельній ділянці, неможливе без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача. Крім того, задоволення потреб позивачки неможливо здійснити в інший спосіб.

Доводи скарги про те, що позивач має окремий вихід та виїзд зі своєї квартири, що не перешкоджає їй у повній мірі користуватися своїм майном суперечать фактичним обставинам та матеріалам справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив сервітут з урахуванням найменш обтяжливого ІІ варіанту висновку № 11877 судової земельно-технічної експертизи, враховуючи, що обидва запропоновані експертом варіанти встановлення земельного сервітуту є обтяжливими для власника ОСОБА_3

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про те, що встановленим земельним сервітутом були порушені вимоги ч.3 ст. 98 Земельного кодексу України є безпідставними.

Доводи апелянта про те, що питання встановлення земельного сервітуту ОСОБА_1 на земельній ділянці, виділеній у власність ОСОБА_3 було предметом розгляду в суді апеляційної інстанції під час перегляду рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 вересня 2013 року є помилковими. Земельний сервітут на користь ОСОБА_5 площею 39 кв. м. був встановлений для обслуговування водопроводу, а не для проходу ОСОБА_1 з вул. Дудіна.

До того ж встановлено, що всі інші власники квартир, крім ОСОБА_1, мають окремий вихід на вул. Дудіна.

Доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду також не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -