Справа № 645/6637/14-ц
Провадження № 2/645/152/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Шарка О.П., секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, в якому просить суд про визнання договору купівлі-продажу будинку №16, по вул.Охтинській, у м.Харкові від 26.12.2012 року недійсним.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що власником жилого будинку літ. «А-1, А-1-1» житловою площею 44,7 кв.м. загальною 74,4 кв.м. з надвірними прибудовами, розташованими за адресою: м.Харків, вул.Охтинська, 16, раніше була її мати ОСОБА_5 в 2006 році мати померла і після її смерті відкрилася спадщини по закону за №2-887 від 18.05.2007 року. Зазначене домоволодіння №16 по вул.Охтинській, у м.Харков зареєстровано в КП «ХарківМіськБТІ» за ОСОБА_2. 26.12.2012 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі продажу жилого будинку за адресою: м.Харків, вул.Охтинська, 16, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за №3149, будинок з надвірними прибудовами розташований на земельній ділянці площею 463 кв.м., в жилому будинку, власником якого є відповідач, також зареєстрована його дружина ОСОБА_7 дружина відповідача. Згідно п. 4 договору купівлі-продажу, продаж спірного будинку з надвірними здійснено за 70400 гривень, і вона отримала гроші від покупця, тобто відповідача у справі, однак, насправді, позивач стверджує, що зазначені кошти вона не отримувала і що з відповідачем була домовленість, що він буде за нею доглядати, забезпечувати, допомагати в ремонту будинку, утримувати її, придбати продукти харчування, тощо, що не було виконано. Сума боргу за продану частину по вул.Охтинській, 16, у м.Харкові, відповідач зобовязався виплатити пізніше, протягом шести місяців після укладання договору. На день подання позову ОСОБА_3 розрахунок по виплаті пов'язаний з купівлю-продажу домоволодіння , розташований за адресою: м.Харків, вул.Охтинська, 16 не виконав, збирається виконати відчуження домоволодіння будинку, ввів її в оману відносно обставин, що мають істотне значення, у звязку з чим позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу будинку №16, по вул.Охтинській, у м.Харкові від 26.12.2012 року недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні викладені у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача та третьої особи - ОСОБА_9, позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у їх задоволенні відмовити, надав суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що позовні вимоги вважає недоведеними та необґрунтованими на підставі наступного: із тексту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд визнати правочин купівлі-продажу будинку №16 по вулиці Охтинській у місті Харкові від 26.12.2012 року недійсним через помилку в порядку ст. 229 ЦК України. При цьому, до позовної заяви позивач серед іншого додає копію договору купівлі-продажу від 26.12.2012 року, укладеного між нею та Відповідачем, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, та зареєстрованого в реєстрі за №3149. Відповідно до п. 1 Договору №3149 продавець (ОСОБА_2Я.) передає у власність покупцеві (ОСОБА_3В.), а покупець приймає у власність та оплачує ? частку в праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Харкові, вулиця Охтинська, 16. Договору купівлі-продажу будинку №16 по вулиці Охтинській у місті Харкові від 26.12.2012 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем, який Позивач просить суд визнати недійсним, взагалі не існує, тобто його не вчинено. Окрім того, позивач в тексті позовної заяви зазначає, що грошові кошти від відповідача вона взагалі не одержувала, а також про те, що між ними існували інші домовленості. Твердження позивача щодо неодержання від відповідача грошових коштів спростовується самим договором №3149. Оскільки, в п.п. 4, 5 Договору №3149 зазначено, що продаж зазначеної в п. 1 цього договору частки житлового будинку з надвірними будівлями за домовленістю сторін вчинено за суму 70400,00 грн., які продавець одержав від покупця повністю, ще до підпису цього договору. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує проведення зі сторони покупця повного розрахунку за продану частку житлового будинку та відсутність щодо нього претензій фінансового характеру. В п. 11 Договору №3149 зазначено, що сторони за цим договором свідчать, що в момент вчинення цього правочину усвідомлювали значення своїх дій і керували ними, мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин укладений не під впливом тяжкої для них обставини на вкрай невигідних умовах; правочин вчинений не під впливом помилки, обману або насильства; правочин вчинений без наміру приховати будь-які інші правочини, не є фіктивним, удаваним, не суперечить інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У ході судового розгляду встановлено, що 26.12.2012 року між позивачемта відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, та зареєстрований в реєстрі за №3149.

Відповідно до п. 1 зазначеного Договору, продавець (ОСОБА_2Я.) передає у власність покупцеві (ОСОБА_3В.), а покупець приймає у власність та оплачує ? частку в праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у м.Харкові, вул.Охтинська, №16.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

В ч. 8 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Так, в п.п. 4, 5 Договору №3149 зазначено, що продаж зазначеної в п. 1 цього договору частки житлового будинку з надвірними будівлями за домовленістю сторін вчинено за суму 70400,00 грн., які Продавець одержав від Покупця повністю, ще до підпису цього договору.

Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує проведення зі сторони покупця повного розрахунку за продану частку житлового будинку та відсутність щодо нього претензій фінансового характеру.

Всупереч вимогам ст.ст. 10, 57, 06 ЦПК України Позивачем не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, зокрема не доведено факту наявності між сторонами будь-яких інших домовленостей.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В п. 11 Договору №3149 зазначено, що сторони за цим договором свідчать, що в момент вчинення цього правочину усвідомлювали значення своїх дій і керували ними, мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин укладений не під впливом тяжкої для них обставини на вкрай невигідних умовах; правочин вчинений не під впливом помилки, обману або насильства; правочин вчинений без наміру приховати будь-які інші правочини, не є фіктивним, удаваним, не суперечить інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В ч. 19 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

В нашому випадку жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували вимоги Позивача, Позивачем до суду не надано.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Посилання відповідачів на зловмисну домовленість під час укладення договору купівлі-продажу не можуть бути покладені в основу рішення суду для визнання угоди недійсною, а інших доказів, що б підтверджували ці обставини, суду не надано.

Суд вважає, що сторони мали намір укласти саме договір купівлі-продажу, оскільки сторонами виконувалися підготовчі дії, щодо укладання саме договору купівлі-продажу.

Також не найшли свого підтвердження доводи позивача та її представника, що на момент підписання спірного договору позивач страждала на психічне захворювання і не могла усвідомлювати значення своїх дій.

Ухвалою суду від 29 січня 2015 року с управі було призначено проведення судово-психіатричну експертизу, однак, на неодноразові виклики експерта ОСОБА_2 в відділення судово-психіатричної експертизи №18 не зявилася. Про наслідки ухилення від участі в експертизі відповідно до вимог ст. 146 ЦПК України була попереджена.

Таким чином, позивачем та її представником не наведено достатніх підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки, даний правочин відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення, а отже суд приходить до висновку про неможливість з наведених позивачем підстав визнати його недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для відновлення порушеного права і припинення дій, які порушують таке право.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Відповідно до ст. 55 Конституції права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 24 Конституції юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений в ст. 11 ЦПК України, передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що позовну вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, , ст.. 16, 29, 203, 215, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст.. 10, 11, 59, 60, 88, 212-215 , 209 ЦПК України, , суд

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

СУДДЯ: