Справа № 370/251/15 Головуючий у І інстанції Косенко А. В.
Провадження № 22-ц/780/3680/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 46 24.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Токар Т.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 27 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Вільнянської сільської ради Макарівського району Київської області, третя особа: Реєстраційна служба Макарівського районного управління юстиції про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним і скасування його державної реєстрації, скасування рішення ради, на підставі якого був виданий державний акт,-

встановила:

у січні 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що після смерті її матері ОСОБА_4, вона зі своєю сестрою - відповідачкою по справі, отримала в рівних долях житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Біля житлового будинку рахувалася земельна ділянка площею 0,50га, з яких 0,25га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,25га, для ведення особистого селянського господарства.

У січні 2015 року Позивачка дізналася, що земельна ділянка під вказаним житловим будинком була одноособово приватизована відповідачкою у зв»язку з чим остання виготовила державний акт на право приватної власності на землю.

Зауважила, що видача відповідачці вказаного державного акту на право приватної власності на землю порушує її права на отримання у власність 1/2 частки земельної ділянки, що розташована під житловим будинком.

У зв»язку з чим була вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 27 квітня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Вільнянської сільської ради Макарівського району Київської області від 18 січня 2002 року №2 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку та безоплатної передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею, 0,482га, з яких 0, 250га, переданої для обслуговування житлового будинку, 0,232га, переданої для ведення особистого підсобного господарства (ОПГ), що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю площею, 0,482га, з яких 0,250га, переданої для обслуговування житлового будинку, 0,232га, переданої для ведення особистого підсобного господарства (ОПГ), що розташована за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_1 від 19.06.2002 р., виданий ОСОБА_2 та скасувати його державну реєстрацію.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 27 квітня 2015 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою, щодо складання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку. Зазначила, що рішення в незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Також зазначила, що рішення прийняте без повного з»ясування всіх обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В доводах апеляційної скарги зазначала те, що спірна земельна ділянка площею 0,232га, для ведення особистого підсобного господарства, перебувала у користуванні покійної матері сторін і не входила до складу спадкового майна.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 жовтня 1999 року померла мати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4.

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкодавець заповіла своїм дочкам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних долях житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 зареєструвала своє право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Крім того, згідно виписки з по господарської книги біля житлового будинку за ОСОБА_5 рахувалася земельна ділянка площею 0,50га, з яких 0,25га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,25га, для ведення особистого селянського господарства.

У січні 2015 року позивачка дізналася, що земельна ділянка під вказаним житловим будинком була одноособово приватизована відповідачкою, без відома позивачки та її згоди, не узгодивши зі своєю сестрою питання щодо розмірів земельної ділянки та не погодивши із нею межі земельної ділянки як суміжним землевласником.

Також згідно державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 вбачається, що відповідачка отримала у приватну власність земельну ділянку площею, 0,482га, з яких 0,250га, передано для обслуговування житлового будинку, 0,232га, передано для ведення особистого підсобного господарства (ОПГ), що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до п.п. д) п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при приватизації державного житлового фонду особи, яким передано у власність жилі приміщення в одноквартирних будинках, набувають право власності на земельні ділянки, де розташований будинок, шляхом їх приватизації згідно із положеннями ЗК України.

Згідно ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У відповідності до ч.2 ст.373 Цивільного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Крім того згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Також ч.ч.1 та 2 ст.116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

У відповідності до ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст.91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов'язані, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Також ч.2 ст.120 Земельного кодексу України встановлено, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельною ділянки, на якій вони розміщені, та частиною земельною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вірно зазначив, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Тому доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку задовольнивши позов.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Макарівського районного суду Київської області від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді