22-ц/775/700/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Папаценко П.І.
Доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

Іменем України

19 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

Головуючого судді - Ткаченко Т.Б.

Суддів - Песоцької Л.І., Лісового О.О.

При секретарі - Собецькій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» ОСОБА_3, на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» ( далі ПАТ «ВіЕйБі Банк» або ОСОБА_2», зменшив в ході розгляду справи свої вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за Договором банківського вкладу «Марафон лояльності Подвійний дохід» № 810039/2014 від 17 червня 2014 року та договором банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № 2596 від 17 червня 2014 року, грошові кошти в сумі 46882,74 доларів США.

В обґрунтування позову посилався на те, що 17 червня 2014 року між ним та ПАТ «ВіЕйБі Банк» був укладений договір банківського вкладу «Марафон лояльності Подвійний дохід» № 810039/2014 та Договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат». За умовами вказаних договорів ОСОБА_2 прийняв від нього, як вкладника, грошові кошти в розмірі 75000,00 доларів США на умовах нарахування на суму вкладу 12,5% річних та зобовязався виплатити нараховані проценти за збереження вкладу та суму вкладу на вкладний рахунок на вимогу. В день укладання договору відповідач відкрив на його імя вкладний рахунок на вимогу «Для виплат» № 2596, на який ОСОБА_2 перераховує вклад та нараховані, але не отримані вкладником своєчасно проценти по вкладу.

Відповідно до умов Договору № 810039/2014 була встановлена дата вимоги вкладником вкладу 17 серпня 2014 року, а за умовами Договору банківського вкладу на вимогу «Для виплат» дата вимоги вкладу не встановлена, оскільки вклад виплачується на першу вимогу вкладника. На його вимогу, з якою він звернувся до Банку в жовтні 2014 року, повернути частину вкладу, відповідач перерахував 60000 доларів США на рахунок - кореспондент № 2596, інша частина вкладу залишилась на вкладному рахунку № 3281, але грошові кошти йому не видали.

Після звернення до суду з даним позовом, з рахунку кореспондента № 259, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки в ПАТ «ВіЕйБі Банк» введена тимчасова адміністрація, йому було виплачено 13 117,26 доларів США.

Повторним заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволенні повністю.

Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_1 за договорами банківського вкладу «Марафон лояльності Подвійний дохід» № 810039/2014 від 17 червня 2014 року та банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № 2596 від 17 червня 2014 року, грошові кошти в сумі 46882,74 доларів США.

Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВіЕйБі Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В обґрунтування апеляції зазначає, що позовні вимоги щодо повернення виплати заборгованості за договорами банківського вкладу є неможливим, адже від 20 березня 2015 року в Банку розпочато ліквідацію. Сума банківського вкладу за договором № 810039/2014 та нараховані відсотки були повернуті позивачу на поточний рахунок «Для виплат» № 2596 та 10 лютого 2015 року, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, сума вкладу в граничних розмірах відшкодування, в порядку та черговості, передбачених ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у сумі 13120,73 дол. США виплачена позивачу. Вихідний залишок на цьому рахунку становить 46882,74 дол. США, які виплачуються вкладникам відповідно до ст.28,52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Посилається також на те, що відповідно до положень ст.ст.192, 193 ЦК України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, в мотивувальній частині рішення слід наводити розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення.

Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать записи в книзі телефонограм апеляційного суду за №№ 1999, 2000 (а.с. 114-115), до суду не зявились, що у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справі у їх відсутність.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що, позовні вимоги про стягнення суми вкладу за договорами банківського вкладу є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Судова колегія не може не погодитися з таким висновком суду.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 17 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» був укладений договір банківського вкладу «Марафон лояльності Подвійний дохід» № 810039/2014, предметом якого є розміщення Вкладником в Банку строкового вкладу в доларах США на строк 3 місяці, з дня укладення Договору, з нарахуванням процентів на вклад за ставкою 12,5 річних, з щомісячною виплатою процентів. Для обліку ОСОБА_4 відкриває на імя вкладника вкладний рахунок № 3281 (далі Договір) ( а.с.6).

Дата вимоги Вкладником ОСОБА_4 -17 вересня 2014 року. Дата вимоги Вкладником пролонгованого ОСОБА_4 дата, що співпадає з першим днем по закінченні кожного наступного строку від дати укладання Договору (п.1.7 Договору).

На виконання п.1.2 Договору, відповідно до якого ОСОБА_4 відкриває на імя вкладника вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» № 2596, 17 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» був укладений Договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № 2596 (далі Договір №2596), на який ОСОБА_4 перераховує нараховані проценти за збереження ОСОБА_4 та може бути перерахований ОСОБА_4 та нараховані, але не отримані вчасно Вкладником проценти за вкладом по закінчення строку дії Договору (а.с.7). Договором №2596 дата вимоги вкладу не встановлена, тому що вклад виплачується на першу вимогу вкладника.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що в вересні 2014 року він звернувся до Банку з вимогою повернути частину вкладу в розмірі 60000 доларів США, результатом якого являється перерахування відповідачем грошових коштів у розмірі 60000 дол. США з вкладного рахунку № 3281 на рахунок-кореспондент № 2596, але у видачі цієї суми відмовлено.

Факт перерахування Банком 30 вересня 2014 року на вкладний рахунок № 2596, відкритій на імя позивача, 60 000,24 доларів США, підтверджується наданою апелянтом до матеріалів справи випискою по особовим рахунка з 17 червня 2014 року по 20 лютого 2014 року ф.281 (а.с.48-49, 91-92).

09 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з письмовою заявою про видачу йому з рахунку № 2596 грошові кошти в сумі 60 000 доларів США, яка була отримана уповноваженою особою відповідача 15 жовтня 2014 року (а.с.9 14).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2» (ДАЛІ ПАТ «ВіЕйБі Банк») до категорії неплатоспроможних» прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «ВіЕйБі Банк» та рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 128 від 24 листопада 2014 року призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації з 24 листопада 2014 року (а.с.44 45).

На підставі рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 35 від 17 лютого 2015 року та Наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 55 від 17 лютого 2015 року продовжено здійснення тимчасової адміністрації та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» по 20 березня 2015 року (включно) (а.с.46-47).

Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 63 від 20 березня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2» (ДАЛІ ПАТ «ВіЕйБі Банк») з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ( далі Фонд) коштів за вкладами фізичних осіб з 20 березня 2015 року та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно.

Згідно ч.5 ст. 36 Законну № 4452 під час тимчасової адміністрації не здійснюються, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч.6 ст.36 цього Закону № 4452 установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюються на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. ОСОБА_4 в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Так, процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонди гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст.46 цього закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст.52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченим цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банків; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобовязань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн..

З наданої до матеріалів справи виписки по особовим рахункам з 17 червня 2014 року по 20 лютого 2015 року (ф.281) вбачається, що ще до прийняття постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_2», позивачу 10 лютого 2015 року було повернуто 13 120,73 доларів США, вихідний залишок коштів на рахунку № 2596 складає 46 882,74 доларів США ( а.с. 48 зворот, 92).

Відповідно до положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року № 1581/21893, а саме п.4.31 розділу У «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації», в якому зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Частина 2 цієї статті передбачає, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, оскільки відповідач, після закінчення строку дії договору банківського вкладу на вимогу позивача (вересень жовтень 2014 року), ще до введення у Банку тимчасової адміністрації (21 листопада 2014 року), не повернув йому внесені ним у ОСОБА_2 кошти, які з 30 вересня 2014 року вже знаходились на його рахунку, суд обґрунтовано стягнув залишок внесених ним коштів.

Посилання апелянта на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов банківського вкладу.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо стягнення за рішенням суду іноземної валюти, враховуючи наступне.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Згідно ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій Україні, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.524 ЦК України зобовязання має бути виражене в грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-III від 07 грудня 2000 року вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Як вбачається з укладених 17 червня 2014 року між сторонами договору банківського вкладу та договору банківського вкладу, їх предметом являється розміщення вкладником в банку строкового вкладу в доларах США та відкриття на імя вкладника іменного вкладного рахунку також в доларах США ( а.с. 6-7).

Частиною 3 статті 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Як розяснено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Відповідно до ст.5 Декрету КМУ №15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж Декрету.

Наявність у відповідача банківської ліцензії та письмово дозволу Національного банку України на здійснення депозитних операцій в іноземній валюті та розміщення валютних цінностей на час виникнення спірних правовідносин, апелянт не заперечує, депозитний продукт виражений в доларах США, а тому суд першої інстанції правильно ухвалив рішення про стягнення з відповідача на користь позивача неповернуту суму депозиту в іноземній валюті, а саме в доларах США.

Не наведення в мотивувальній частині рішення розрахунків заборгованості з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, не привело до неправильного рішення та не може бути підставою для скасування рішення, оскільки з правовідносин, які виникли між сторонами, закон допускає стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Подання 30 березня 2015 року ОСОБА_1 заяви до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку про включення його реєстру кредиторів (а.с.69) та включення його до реєстру вимог кредиторів на суму, що перевищує виплачену Фондом гарантування вкладів фізичних осіб Банку, також не впливає на правильність рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність прийнятого по справі рішення, тому останнє, як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі ст. 308 ЦПК України, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга відповідача відхиленню.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді Л.І.Песоцька

ОСОБА_5