Справа № 2-1150/04 Головуючий у І інстанції Яворський М.А.
Провадження № 22-ц/780/4794/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 45 28.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Гуля В.В.,

за участю секретаря Петленко О.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 вересня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи учасників судового процесу, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2004 року позивачка ОСОБА_5 зврнулась до суду із позовом про визнання ОСОБА_2. таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

В обгрунтування позову зазначила, що згідно ордеру виконавчого комітету Української міської ради народних депутатів за № 127 від 24.03.1987 року на їх сім'ю з чотирьох осіб була надана з-х кімнатна квартира АДРЕСА_1.

Починаючи з січня 1995 року вони не підтримують з відповідачем сімейні стосунки, ведуть окреме господарство, проживають у різних кімнатах.

У листопаді 2000 року відповідач забрав свої особисті речі і добровільно виїхав з квартири.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 листопада 2000 року шлюб між ними розірвано.

З 2000 року позивачка та її син особисто несуть витрати за користування жилим приміщенням, відповідач же, будучи зареєстрованим в даній квартирі, фактично в ній не проживає більше ніж два роки без поважних причин, витрат на її утримання не несе.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 вересня 2004 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

У липні 2015 року відповідач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 вересня 2004 року, вказавши, що дізнався про існування вказаного рішення випадково, при зверненні до Обухівського РВ УДМС України для отримання закордонного паспорта. Просив рішення суду скасувати з підстав неповного з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, не перевірив, чи мав відповідач поважні причини не проживати у спірному жилому приміщенні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач понад шість місяців не проживає у житловому приміщенні. Будь-які докази, що підтверджують поважність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони вселились у спірну квартиру на підставі ордеру № 127 від 24.03.1987 року і до листопада 2000 року у даній квартирі проживали спільно й спільно несли витрати по оплаті комунальних послуг та квартирній платі. У листопаді 2000 року відповідач добровільно залишив вказану квартиру і на протязі більше шести місяців без поважних причин в ній не проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Факт непроживання відповідача у спірному жилому приміщенні підтверджено відповідними актами, складеними працівниками Підприємства по обслуговуванню житла м. Українка та сусідів, показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В апеляційній скарзі відповідач фактично не заперечує стосовно того, що після розірвання шлюбу він у спірній квартирі не проживав, зазначивши лише, що регулярно з'являвся у ній, навідуючи сина. Вказує також, що тривалий період непроживання у спірному жилому приміщенні був пов'язаний із хворобою його матері, яка надала йому можливість тимчасово проживати в її квартирі, щоб він міг постійно бути поруч і доглядати за нею.

Колегія суддів апеляційного суду вказані доводи не приймає, оскільки вони не підкріплені доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Так, жодного доказу щодо поважності причин непроживання у спірній квартирі протягом 6 місяців до звернення позивачки з даним позовом до суду, відповідач не надав.

З огляду на вказане, висновки суду першої інстанції викладені в рішенні, відповідають вимогам закону та обставинам справи, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 вересня 2004 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: