КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/4553/15-ц
Провадження № 2/552/1838/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.09.2015 року Київський районний суд м. Полтава в складі:

головуючого - судді Миронець О.К.

при секретарі Виноградній Л.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м. Полтави цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Теспо-Л» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПП «Теспо-Л» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.06.2012 року по 12.08.2015 року в сумі 87068,40 гривень. Свій позов обґрунтовуючи тим, що заочним рішення Київського районного суду м. Полтави від 16.05.2012 року встановлено факт перебування його у трудових відносинах з ПП «Теспо-Л» в період з 01.01.2011 року по 16.08.2011 року, стягнуто з ПП «Теспо-Л» заборгованість по заробітній платі в сумі 3287,10 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20589,76 гривень, моральну шкоду в розмірі 2000 гривень, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 891 гривен та 1200 гривень витрат на правову допомогу. На даний час рішення суду не виконано, розрахунок з ним не проведено.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача подав суду письмові заперечення та просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених в запереченнях.

Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у сукупності, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 16.05.2012 року встановлено факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ПП «Теспо-Л» в період з 01.01.2011 року по 16.08.2011 року, стягнуто з ПП «Теспо-Л» заборгованість по заробітній платі в сумі 3287,10 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20589,76 гривень, моральну шкоду в розмірі 2000 гривень, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 891 гривен та 1200 гривень витрат на правову допомогу.

Згідно ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу від 22 лютого 2012 року встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Позивач звернувся до суду з позовом 12.08.2015 року, а про невиплату заробітної плати йому було відомо з 2012 року, отже строк на звернення з позовом щодо стягнення середнього заробітку позивач пропустив.

Керуючись ст.212-215 ЦПК України, Рішенням Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову в повному обсязі

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтава протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Миронець О.К.