Справа № 2/489/2263/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

9 вересня 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до МКП «Миколаївводоканал» про визнання дій неправомірними. Позивач вказує на те, що він мешкає у квартирі, яка є власністю Миколаївської міської ради. Квартира не облаштована лічильником обліку води. Відповідач МКП «Миколаївводоканал» нараховує йому плату за водопостачання та водовідведення, виходячи з норм водопостачання із розрахунку 9 куб. метрів на одну особу в місяць, а водовідведення 8,85 куб. метра, які встановлені рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 385 від 26.08.1998 року і не переглядалися з того часу.

Посилаючись на те, що відповідач необґрунтовано використовує норми споживання для нарахування плати за водопостачання та водовідведення, затверджені у 1998 році, оскільки вони не переглядалися, що суперечить Порядку розроблення норм та затвердження нормативів питного водопостачання, просив суд визнати використання відповідачем встановлених норм споживання для нарахування йому плати в період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року за послуги водопостачання та водовідведення неправомірним.

В судовому засіданні позивач підтримав свій позов. Просив про його задоволення.

Представник відповідача проти позову заперечувала. Вказувала на те, що правомірність нарахування позивачу плати за послуги водопостачання та водовідведення вже була предметом розгляду іншої цивільної справи. Просила в позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач проживає та зареєстрований в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, яка перебуває у комунальній власності та знаходиться у багатоквартирному будинку. Позивач користується комунальними послугами щодо водопостачання та водовідведення, які надає йому відповідач.

Багатоквартирний будинок, а також квартира № 32, де проживає позивач, не облаштовані лічильником обліку води. Відповідач нараховує позивачу плату за водопостачання та водовідведення із розрахунку норм споживання, які встановлені рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 26 червня 1998 року за № 385, а саме виходячи з норм водопоспоживання із розрахунку 9 куб. метра на одну особу в місяць, а водовідведення 8,85 куб. метра.

Як слідує з матеріалів справи, встановлені норми споживання води виконкомом Миколаївської міської ради не переглядались.

Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦПК передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо, зокрема захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Як на підставу задоволення своїх вимог, позивач посилається на неправомірність дій відповідача щодо використання ним при нарахуванні плати за послуги водопостачання та водовідведення норм споживання, встановлених рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.06.1998 року, оскільки вони не переглядалися.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» затвердження норм споживання житлово-комунальних послуг відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами затвердженими в установленому законом порядку.

Згідно із ст. 39 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» порядок розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1107 затверджено «Порядок розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання». За змістом пунктів 4, 5 цього порядку нормативи питного водопостачання у конкретному населеному пункті розробляються на замовлення місцевих адміністрацій або органів місцевого самоврядування та затверджуються ними ж після відповідних узгоджень, з дотриманням певних умов конкретного населеного пункту та з урахуванням Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, яка розробляється та затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Порядок оплати зазначених послуг врегульований постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Зокрема, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води в водовідведення - з розрахунку на одну особу.

Таким чином, правомірність використання відповідачем відповідних норм споживання води є одночасно предметом перевірки правомірності нарахування ним плати за послуги водопостачання та водовідведення, а тому розгляд таких вимог позивача як самостійних, в даному випадку, правового значення не має.

До того ж, як слідує з матеріалів справи, правомірність використання відповідачем встановлених норм водопостачання та водовідведення вже була предметом розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до МКП «Миколаївводоканал» про незаконне нарахування плати за послуги водопостачання та водовідведення.

За такого, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про визнання дій неправомірними з зазначених вище підстав задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про визнання дій неправомірними відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні при проголошенні рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська