АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

за участю секретаря Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року, -

у с т а н о в и в :

У серпні 2013 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ПАТ «Укрсиббанк», про стягнення заборгованості.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кей-Колект», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом - 61 770,15 доларів США, що за курсом НБУ на 1 серпня 2013 року становить 493 733,60 грн., та заборгованості за процентами - 37 283,83 долари США, що за курсом НБУ на 1 серпня 2013 року становить 298 009,65 грн., а всього - 99 054,58 доларів США, що за курсом НБУ на 1 серпня 2013 року становить 791 743,25 грн.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що суд безпідставно не взяв до уваги довідку, з якої вбачається розмір заборгованості позичальника перед кредитором. Також вказує, що суд помилково вважав, що порука припинила свою дію, а позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення з відповідними вимогами до позичальника.

____________________________________________________

Справа № 755/19433/13-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/5950/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ «Кей-Колект» - Борисов П.М. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 апеляційну скаргу просив відхилити, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

ОСОБА_3 та представник ПАТ «Укрсиббанк», належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 27 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та

ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі

69 200,00 доларів США, а останній, в свою чергу, зобов'язався повернути отримані ним кошти до 27 червня 2017 року згідно з графіком погашення кредиту в повному обсязі та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,20 % річних. Згідно з умовами договору, повернення суми кредиту та сплата процентів має відбуватися шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1 045,00 доларів США.

Додатковою угодою до кредитного договору №1 від 14 лютого 2009 року було перенесено кінцевий термін погашення кредиту на 27 червня 2026 року, змінено розмір ануїтетного платежу - 750,00 доларів США кожного 16 числа місяця, та погоджено, що для ідентифікації договору в системі обліку може використовуватися, як номер зазначений при його укладанні №0, так і № 1.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 27 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №124322.

З наданої копії додаткової угоди до договору поруки від 14 лютого 2009 року №1, укладеної між його сторонами, ОСОБА_3, як поручитель, надала свою згоду на зміну розміру платежів щомісяця на суму 750,00 доларів США, та на перенесення кінцевого терміну погашення основного зобов'язання до 27 червня 2026 року.

Також встановлено, що 12 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1 та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого було відступлено право вимоги і за договором №0 від 27 червня 2007 року.

Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати в розпорядження другій стороні (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості станом на 1 серпня 2013 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 99 054,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 1 серпня 2013 року становить 791 743,25 грн., яка складається з: кредитної заборгованості - 61 770,75 доларів США, еквівалент 493 733,60 грн.; заборгованості по процентах - 37 283,83 долари США, еквівалент 298 009,65 грн.

Крім цього, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 було здійснено останній платіж 16 лютого 2009 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не було надано доказів щодо розміру заборгованості, щодо направлення повідомлення про дострокове стягнення всього тіла кредиту та нарахованих процентів, а також щодо набуття ним права вимоги за зазначеним договором кредиту.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено право позикодавця вимагати дострокового повернення, частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, у разі прострочення повернення чергової частини.

Така ж вимога передбачена п. 5.5 кредитного договору, та п. 12.1, у якому визначено, що у разі несплати позичальником чергового ануїтетного платежу більше ніж на один місяць, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та процентів. Для цього банк має направити на адресу позичальника повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту і на 32 день з дати одержання позичальником повідомлення про дострокове повернення кредиту, у разі не усунення за цей час порушень умов кредитного договору, вважається терміном повернення кредиту, що настав.

Зазначеним кредитним договором визначено, що платежі є ануїтетними.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість, позивачем в порушення обов'язку, передбаченого статтею 60 ЦПК України, під час розгляду справи не було надано графіку платежів, що позбавило як суд першої інстанції, так і апеляційний суд можливості визначити суми, які підлягали сплаті згідно з умовами договору та додаткової угоди до нього за тілом кредиту та за процентами окремо.

Враховуючи те, що у наданому розрахунку відсутня розбивка на тіло кредиту та проценти, що підлягають сплаті щомісяця, вирахувати заборгованість з урахуванням строків позовної давності, на застосуванні яких наполягав представник відповідача, не виявляється можливим.

Крім того, судом першої інстанції вірно визначено, що позивач не надав доказів направлення відповідачам вимог про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів, термін повернення якого визначений до 2026 року.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що у позивача відсутні підстави звертатися до суду з даним позовом, оскільки в матеріалах справи відсутні повідомлення - вимоги та підтвердження про їх отримання щодо заміни стягувача, як передбачено статтею 1082 ЦК України з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Проте, неотримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги з визначенням фактора, на користь якого має бути здійснено платіж, не звільняє боржника від обов'язку погашати заборгованість, в тому числі на користь первісного кредитора.

Натомість, як встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, останній платіж відповідач ОСОБА_2 здійснив ще у лютому 2009 року.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підстави для задоволення позову, а тому позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко