Справа № 297/1764/15-ц
19 жовтня 2015 року м. Берегово
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Боротей А.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу державної виконавчої служби Берегівського РУЮ, ПАТ «Універсал Банк», ПАТ КБ «Надра» про визнання правочину удаваним, визнання дійсним правочин купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль, зняття його з-під арешту та з розшуку,
Позов мотивований тим, що 11.02.2006 року позивач купив у відповідача ОСОБА_2 автомобіль марки «БМВ 520», 1992 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер «563-16 РЕ», однак договір купівлі-продажу між ними не був оформлений у звязку з тим, що вони не змогли на той час сплатити державне мито. Замість цього відповідач надав йому, позивачу, довіреність на право користування (розпорядження) автомобілем терміном дії на 10 років та з того часу він володіє вказаним рухомим майном. Крім того, відповідачем була надана позивачу відповідна розписка від 11.02.2006 року про отримання ним 6000 доларів США за продажу автомобіля позивачу. Тобто, фактично між ним був укладений правочин купівлі-продажу автомобіля.
Він, ОСОБА_1, маючи на меті зняти автомобіль з обліку, нещодавно звернувся в органи РЕП ДАІ, однак йому було відмовлено та повідомлено, що відділом ДВС Берегівського РУЮ накладений арешт на автомобіль та оголошено його в розшук.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, ним була подана заява, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути без його участі (а.с. 132).
Відповідач ОСОБА_2 та представники інших відповідачів: відділу ДВС Берегівського РУЮ, ПАТ «Універсал Банк» в судове засідання не зявилися, про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с. 112-119,122-126).
Представник відповідача ПАТ КБ «Надра» в судове засідання також не зявився, 19.10.2015 року відповідачем в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» було надіслано суду письмове заперечення, в якому зазначено, що в позовній заяві не вірно зазначено сторону відповідача - ВАТ КБ «Надра», оскільки правонаступником ВАТ КБ «Надра» з 04.02.2011 року є ПАТ КБ «Надра». Крім того, згідно ст. 208 ЦК України передбачено, що правочин фізичних осіб між собою, на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі, що не було зроблено між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2. На даний час єдиним законним власником автомобіля є відповідач ОСОБА_2, який має боргові зобовязання перед ПАТ «КБ «Надра» на суму 302 918,72 грн. та задоволення позову по справі порушуватиме права та інтереси ПАТ «КБ «Надра». Також відповідач зазначив, що розрахунок автомобіля, згідно розписки було проведено в іноземній валюті, що також суперечить ст. 192 ЦК України, оскільки законним платіжним засобом на території України є грошова одиниця України - гривня.
Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного.
Зазначений у позовній заяві відповідачем по справі ВАТ КБ «Надра», згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи з 04.02.2011 року іменується, як ПАТ КБ «Надра». У звязку з чим правильне найменування відповідача по справі є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (а.с. 75).
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та інші правочини.
Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.
Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків
Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Отже, з вищенаведених обставин та норм закону випливає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11.02.2006 року був вчинений правочин договору купівлі-продажу, який був прихований шляхом надання відповідачем ОСОБА_2 довіреності позивачу ОСОБА_1.
Статтею 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.
Слід зазначити, що відповідачем ОСОБА_2 не заперечується факт вчинення правочину договору купівлі-продажу, яке було приховане довіреністю, та що заперечує відповідач ПАТ КБ «Надра», однак воно доводиться письмовим доказом, а саме розпискою відповідача ОСОБА_2 про отримання ним коштів за продаж автомобіля позивачу ОСОБА_1.
Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
І згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Постановами державних виконавців відділу ДВС Берегівського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.03.2013 року, від 08.05.2013 року та від 24.09.2014 року був накладений арешт на все майно відповідача ОСОБА_2 та заборонено здійснювати його відчуження у звязку із невиконаними зобовязаннями відповідача перед ВАТ КБ «Надра» та ПАТ «Універсал Банк» (а.с. 32,33,35).

Крім того, постановою про розшук майна боржника від 02.08.2013 року, зокрема і автомобіль марки «БМВ 520», реєстраційний номер «563-16 РЕ», був оголошений в розшук (а.с. 34).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, суд вважає, що довіреність на право користування (розпорядження) автомобілем від 11.02.2006 року слід визнати удаваним правочином, визнати дійсним правочин купівлі-продажу автомобіля, та позивача ОСОБА_1 слід визнати власником автомобіля марки «БМВ 520», реєстраційний номер «563-16 РЕ», а також дане його майно слід звільнити з-під арешту та зняти з розшуку.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214, 224, 226, ч. 3 ст. 232 ЦПК України, ст.ст. 177, 205, 207,218, 235, 328, 391, 392, 655 ЦК України, п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

рішив:

Позов задовольнити.

Визнати довіреність на право користування (розпорядження) автомобілем марки «БМВ 520», 1992 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер «563-16 РЕ», № кузову WBAHB51060BD18489 від 11.02.2006 року, зареєстровану у реєстрі під №197 строком дії 10 років удаваним правочином.

Визнати дійсним правочин купівлі-продажу від 11.02.2006 року автомобіля марки «БМВ 520», 1992 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер «563-16 РЕ», № кузову WBAHB51060BD18489.

Визнати за ОСОБА_1 права власності на автомобіль марки «БМВ 520», 1992 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер «563-16 РЕ», № кузову WBAHB51060BD18489.

Звільнити з-під арешту автомобіль марки «БМВ 520», реєстраційний номер «563-16 РЕ», накладений постановами державного виконавця відділу ДВС Берегівського РУЮ від 24.09.2014 №44863728, від 08.05.2013 року №37867406, від 21.03.2013 року №37122172 та зняти його з розшуку.

Стягнути з ОСОБА_2, відділу державної виконавчої служби Берегівського РУЮ, ПАТ «Універсал Банк», ПАТ КБ «Надра» в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі по 431 (чотириста тридцять одна) гривень 67 копійок з кожного.

Повторне заочне рішення позивач та відповідачі можуть оскаржити в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_3.