Справа №2-3844/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Іоновій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача 09.04.2015 року звернувся до відповідачів з позовом про виселення їх з кімнати АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення та стягнення солідарно з відповідачів на користь НТУУ «Київський політехнічний інститут» оплату за проживання в гуртожитку, заборгованість по якій з вересня 2014 року складає 4555,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачі були заселені в кімнату АДРЕСА_1 на підставі цивільно-правової угоди, термін дії якої становив один рік. Кінцевий термін проживання у спірній кімнаті було встановлено до 31.12.2014 року.

Після закінчення вказаного строку адміністрація НТУУ «Київський політехнічний інститут» неодноразово зверталася до відповідачів із попередженням про необхідність виселення із гуртожитку, які були отримані відповідачкою ОСОБА_1 особисто 16.03.2015 року, однак відповідачі до цього часу без достатніх правових підстав продовжують проживати та користуватись відповідним приміщення у гуртожитку позивача.

До того ж, представник позивача звертала увагу суду на те, що спеціального ордеру відповідачам на поселення в кімнату АДРЕСА_1 не видавалося, відповідачі у гуртожитку не зареєстровані.

Посилаючись на наведені вище обставини, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги НТУУ «КПІ».

18.06.2015 року представник позивача надала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила виселити відповідачів з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та стягти солідарно з відповідачів на користь НТУУ «Київський політехнічний інститут» заборгованість за проживання в гуртожитку розмірі 7303,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача збільшила до 4603 грн. позовні вимоги в частині суми заборгованості, підтримала позов в повному обсязі і просила його задовольнити, зазначивши, що в 1998 році відповідачка ОСОБА_1 звернулася до НТУУ «Київський політехнічний інститут» з заявою про надання кімнати для тимчасового проживання, вказана заява була погоджена не протоколом зборів, а тодішнім керівництвом НТУУ «Київський політехнічний інститут», і відповідачці як такій, що має реєстрацію місяця проживання в м.Києві, саме на підставі цивільно-правової угоди було надано для проживання кімнату в гуртожитку АДРЕСА_1, термін дії даної угоди становив один рік. В подальшому відбувалась пролонгація даної угоди і кінцевий її термін дії було визначено до 2006 року. Разом з тим, за проханням відповідачки без укладення угоди термін проживання відповідачів у спірній кімнаті неодноразово продовжувався та за погодженням сторін визначено кінцевий термін проживання до 31.12.2014 року.

Представник позивача наголошувала на тому, що відповідачі до спірної кімнати були заселені не у зв'язку із роботою відповідачки ОСОБА_1, відповідного рішення адміністрацією не приймалося, ордер відповідачці не видавався, поселення відповідачів відбулося на підставі цивільно-правової угоди, термін дії якої закінчився, тобто не згідно з положеннями житлового законодавства, і на даний час відповідачі займають спірне приміщення безпідставно, а тому у позивача не виникає обов'язку надати відповідачам інше жиле приміщення для проживання у зв'язку із виселенням із спірної кімнати.

Відповідачі позовні вимоги НТУУ «КПІ» не визнали і просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, відповідачі посилалися на те, що спірне житлове приміщення було надано відповідачці ОСОБА_1 як службове у зв'язку з її роботою в НТУУ «КПІ», де вона і на даний час працює, а тому відповідно до ст. 125 ЖК України не може бути виселена без надання іншого житлового приміщення, оскільки є особою, яка пропрацювала в НТУУ «КПІ» 20 року. Утворення заборгованості за проживання у гуртожитку відповідачі пояснювали скрутним матеріальним становищем.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 127 ЖК України, Приписами п.2 розділу 1 Примірного положення про гуртожитки №208 від 03.06.1986 року встановлено, що гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Порядок надання житлової площі у гуртожитках, користуванням ними та їх утримання регулюється Примірним положенням про студентський гуртожиток вищого навчального закладу, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки 13.11.2007 року №1004, відповідно до якого студентські гуртожитки вищих навчальних закладів призначені для проживання на період навчання іногородніх студентів, слухачів, курсантів, асистентів-стажистів, інтернів, клінічних ординаторів, аспірантів, ад'юнктів, докторантів тощо, а також студентів з числа-дітей сиріт, позбавлених батьківського піклування, за умови відсутності в них іншого місця проживання.

Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Судом встановлено, що спірне жиле приміщення - кімната № 3-03 розташоване в студентському гуртожитку АДРЕСА_1, що перебуває на балансі Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут».

Як вбачається з листа Міністерства освіти і науки України від 03.12.2010 року за № 1/11-11028, гуртожиток АДРЕСА_1 передане у користування і знаходиться на балансі НТУУ «КПІ», відноситься до сфери управління міністерства і є державною власністю.

Наказом ректора НТУУ «КПІ» № 4-85 від 03.09.2001 року «Про встановлення статусу жилих будівель, які знаходяться на балансі НТУУ «КПІ» для гуртожитку № 17 встановлено статус студентського гуртожитку для проживання сімейних студентів, аспірантів, докторантів.

Згідно з ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст. 129 ЖК України).

Судом встановлено, що зазначеного вище порядку при вселенні відповідачів в спірну кімнату АДРЕСА_1 дотримано не було, що сторонами не оспорюється.

Так, відповідачі з 1999 року проживають в кімнаті № 0-03 студентського гуртожитку АДРЕСА_1 Підставою для вселення відповідачів в березні 1999 року в спірне жиле приміщення була укладена між сторонами цивільно-правова, відповідно до якої сторони домовилися про те, що наймач ОСОБА_1 з сім`єю: чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 - співвідповідач по справі, тимчасово (на період дії угоди) розміщується в студентському гуртожитку АДРЕСА_1, кількість ліжко-місць 3. Термін дії Угоди встановлено з 01.03.1999 року до 01.03.2000 року.

Таким чином, відповідачі були поселені в спірне житлове приміщення не в порядку, передбаченому житловим законодавством, а на підставі цивільно-правової угоди.

Доводи відповідачки ОСОБА_1 про те, що спірне житлове приміщення було надано їй в зв'язку з роботою в НТУУ «КПІ», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що спірна кімната була виділена їй в зв'язку з її роботою в НТУУ «КПІ» за спільним рішенням адміністрації установи та відповідного профспілкового комітету та був виданий ордер на поселення до спірної кімнати.

Виходячи з цього, заперечення відповідачів щодо того, що їх не може бути виселено з займаного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення, суд до уваги не приймає, оскільки до спірних правовідносин не може бути застосовані норми житлового законодавства.

Дія строку Угоди про тимчасове розміщення в студентському гуртожитку припинена в 2006 року. Іншої угоди між сторонами не укладалося.

04.06.2014 року на засіданні ради з житлових та соціально-побутових питань НТУУ «КПІ» ухвалено рішення про відмову ОСОБА_1 у продовженні терміну проживання в гуртожитку № 17.

16.07.2014 року на засіданні житлової ради НТУУ «КПІ» заяву відповідачки ОСОБА_1 про встановлення терміну виселення із гуртожитку №17 31.12.2014 року у зв'язку із сімейними обставинами задоволено та встановлено крайній термін виселення відповідачів із гуртожитку №17 - 31.12.2014 року.

Між тим, після закінчення вказаного строку адміністрація НТУУ «Київський політехнічний інститут» неодноразово зверталася до відповідачів із попередженням про необхідність виселення із гуртожитку, яке були отримано відповідачкою ОСОБА_1 особисто 16.03.2015 року, проте відповідачі до цього часу без достатніх правових підстав продовжують проживати та користуватись відповідним приміщення у гуртожитку позивача.

Згідно зі ст.ст. 763, 764, 810, 822 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором; за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло у проживання у ньому на певний строк за плату.

Виходячи зі змісту коментованих статей закону, підставою для припинення такого договору є закінчення строку дії договору за умови, що наймодавець вимагає повернення йому майна.

З огляду на викладене, та з урахуванням тієї обставини, що спірне житлове приміщення відповідачам надавалося на підставі цивільно-правової угоди, строк дії якої закінчився, на засіданні ради з житлових та соціально-побутових питань НТУУ «КПІ» ухвалено рішення про відмову ОСОБА_1 у продовженні терміну проживання в гуртожитку № 17, але відповідачами до цього часу спірне житлове приміщення не звільнено, на даний час відповідачі користуються спірним жилим приміщенням без будь-яких правових підстав, до того ж, рішення стосовно надання відповідачам спірного жилого приміщення - кімнати в гуртожитку - в порядку ст. ст. 128, 129 ЖК України не приймалося, ордер на їх вселення не видавався, а тому, суд приходить до висновку, що відповідачі без законних на те підстав проживають в кімнаті гуртожитку НТУУ «Київський політехнічний інститут», тим самим позбавляючи можливості проживати у ній студентів університету та членів їх сімей.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-61 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з доведеності обставин, викладених вище, суд приходить до висновку, що відповідачі, які без належних правових підстав проживають в кімнаті гуртожитку НТУУ «Київський політехнічний інститут», підлягають виселенню з спірного жилого приміщення.

Крім того, відповідно до Примірного положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу оплата за житло та надані послуги здійснюється не менше ніж за місяць уперед. Вартість місця проживання в гуртожитку складається з вартості його утримання та вартості обов'язкових побутових послуг, що надаються особам, які проживають у гуртожитку. Конкретний розмір оплати за проживання в гуртожитках установлюється керівництвом вищого навчального закладу і розраховується відповідно до законодавства, тарифів, порядку розрахунків за комунальні послуги залежно від рівня комфортності житла.

Умови оплати за проживання у студентських гуртожитках студмістечка НТУ «КПІ» визначені Положенням «Про оплату за проживання у студентських гуртожитках Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут», затвердженим наказом ректора від 25.07.2013 року №1-215.

Однак відповідачі, починаючи з вересня 2014 року, плату за фактичне користування кімнатою та оплату наданих їм комунальних послуг здійснювали не вчасно і тому станом на 01.08.2015 року мають заборгованість в розмірі 4603,00 грн., що складається з 4500,00 грн. - заборгованість з плати за користування кімнатою, 103,00 грн. - заборгованість по оплаті електроенергії. Заборгованість відповідачів підтверджується бухгалтерським розрахунком суми боргу та іншими матеріалами справи і не оспорювалась відповідачами в ході розгляду справи.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість за проживання в гуртожитку за період вересень 2014 року - липень 2015 року в розмірі 4603 грн., а також згідно зі ст.88 ЦПК України сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст.109, 127, 129, 132 ЖК, ст. ст. 763, 764, 810, 822 ЦК України, Примірним положенням про гуртожитки, Примірним положенням про студентський гуртожиток, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення та стягнення заборгованості задовольнити.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути на користь Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 4603 грн. та по 243,60 грн. з кожного судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: