Справа № 140/226/14-ц
№2/140/9/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2015 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Слободяник Т.В.

при секретарі Путій З.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення, виселення з житлового будинку,

В С Т А Н О В И В :

21.08.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № VINWGK від 21.08.2008 року і ОСОБА_2 21.08.2008 року отримав кредит у розмірі 18771,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.08.2017 року.

Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушення зазначених норм закону та умов договору Позичальник зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків Банку, які мають вираз у залученні Банком вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості Позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Позичальник станом на 02.12.2013 року має заборгованість 21412,48 доларів США, що за курсом 7,99 гривень відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.12.2013 року складає 171085,72 гривні, яка складається з наступного: 18263,40 доларів США - заборгованість за кредитом; 1192,09 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 304,21 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 603,34 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина), 1018,15 доларів США - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна (виключна підсудність).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і Позичальник ОСОБА_2 21.08.2008 року уклали договір іпотеки № VINWGA за яким надав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 54,20 кв.м, житловою площею 31,00 кв.м по АДРЕСА_1. Майно належить Позичальнику на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 126018,19 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предметі іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання міститься у договорі іпотеки.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Відповідно до ст.ст. 3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Представником позивача ПАТ КБ "Приватбанк" 25.06.2014 року подана заява про уточнення позовних вимог де уточнено в частині виселення з житлового будинку, що є предметом іпотеки всіх, хто в ньому проживає, зокрема ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Відповідно до п. 37 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. Також, згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. При цьому, відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку», яка регулює порядок виселення при позасудовій процедурі звернення стягнення (згідно з ст. 33 це звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), та порядок виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з задоволеними вимогами про виселення, встановлено: перед примусовим виконанням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з виселенням (ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку») іпотекодержатель за 30 днів направляє вимогу про добровільне звільнення житла, і тільки якщо такого звільнення не відбулось, звертається до органів ДВС за примусовим виселенням.

Таким чином, законодавцем не встановлено для іпотекодержателя обов'язку направлення будь-яких претензій іпотекодавцю перед зверненням до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Позивач до звернення із позовом до суду, з метою надання можливості відновити платіжну дисципліну за кредитними зобов'язаннями, надіслав повідомлення боржнику (іпотекодавцю, якщо він є відмінним від боржника) про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору з вимогою добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення у разі продовження порушення. Відповідні повідомлення та докази, що підтверджують їх направлення подані разом з даним позовом у якості відповідних додатків.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Тимчик Б.О., який діє згідно довіреності в судовому засіданні позовні вимоги підтвердив повністю, просив їх задовільнити з мотивів викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, пояснив, що він не має змоги погасити кредит у зв"язку зі зміною курсу іноземної валюти, в позові банку просить відмовити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судові засідання не з"являлася, про причини неявки належним чином не повідомляє, заяви про розгляд справи без її участі або доручення відповідачу ОСОБА_2 не надає.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази по справі в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог як доведених копією кредитного договору № VINWGA від 21.08.2008 року ( а. с. 15-17), копією договору іпотеки від 21.08.2008 року ( а. с. 19-21), копією розрахунку заборгованості за договором № VINWGA від 21.08.2008 року укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 станом на 02.12.2013 року ( а.с. 7-10), паспортними даними відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 ( а. с. 22-23, 69-70 ), копією статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» ( а. с. 27), довідкою виконавчого комітету Чуківської сільської ради про склад сім'ї від 10.04.2014 року за № 214 (а.с. 39).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути Позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок Позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» 1304-VII від 03.06.2014 року.

Відповідно до частини 1 цього Закону визначено, що протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (Позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яка відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з Позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предметів застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може усунути (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Протягом дії цього Закону інші Закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (частина 4 ).

З матеріалів справи вбачається, що боржнику ОСОБА_2 шляхом конвертації валюти надання кредиту, було переведено валюту кредитування з долар США на гривні та на забезпечення кредитного договору відповідачем було передано в іпотеку житловий будинок, загальною площею 54,20 кв.м, житловою площею 31,00 кв.м розташований по АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 126018,19 гривень.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на переданні в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою ст. ст. 9, 109 ЖК України, ст. ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інших погоджених сторонами строк.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно вимоги від 18.10.2013 року № 30.1.0.0/2-980 ( а. с. 12 ) Банком було направлено на адресу відповідачів вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення боргу та пропозицію добровільно звільнити житловий будинок, який є предметом іпотеки. Цією вимогою про усунення порушень ПАТ КБ «ПриватБанк» попереджає, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» зі спливом цього строку має намір продати предмет іпотеки, уклавши відповідний договір купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем, або звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який інший спосіб, передбачений законодавством України, кредитним договором та договором іпотеки.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку», наявні достатні правові підстави для задоволення вимог ПАТ «ПриватБанк», щодо виселення відповідачів із спірного житлового будинку.

Разом з тим у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою є достатньою підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

Зважаючи на набрання 07.06.2014 року Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VII, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304- VII.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування судових витрат підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 546, 575, 629, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 38, 40 Закону України "Про іпотеку ст. ст. 208, 209, 213-218, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" задовільнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VINWGA від 21.08.2008 року в розмірі 21412,48 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження Національного Банку України від 02.12.2013 року складає 171085,72 гривень звернути стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі Договору іпотеки № VINWGК від 21.08.2008 року Публічним Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» 49094 м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги, 50 з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового будинку АДРЕСА_1 в якому він зареєстрований та проживає.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 в якому вона зареєстрована та проживає.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» солідарно 1710,86 гривень судових витрат.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок АДРЕСА_1 не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 10-и днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Немирівський районний суд Вінницької області.

Суддя: