АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Піддубного Р.М.,

Швецової Л.А.,

за участю секретаря - Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з названим позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором позики від 15 липня 2005 року, процентів за користування позиченими коштами та три проценти річних від простроченого повернення боргу в сумі, еквівалентній 15012 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення, а також передбачену договором позики неустойку в сумі 391600 грн.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху на підставі ч.1 ст.121 ЦПК України, а ухвалою судді від 23 грудня 2014 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу, що оскаржується, суд першої інстанції виходив із того, що позовну заяву ОСОБА_2 було подано без дотримання вимог ст. 119 ЦПК України, у встановлений ухвалою від 05 грудня 2014 року строк позивач недоліки позовної заяви не усунув, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 121 ЦПК України вона підлягає визнанню неподаною та поверненню заявникові.

Проте погодитися з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_2 без руху, суддя районного суду вказав, що у позові не зазначені докази, що підтверджують кожну обставину; до позовної заяви не додані документи на підтвердження спати судового збору.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Як роз'яснено у п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" (далі Постанова) Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Вирішуючи питання про повернення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції послався на недоліки, які є формальними та не можуть бути підставою для обмеження передбаченого Конституцією України права звернення до суду.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Оскільки передбачені цивільним процесуальним законом підстави для визнання позовної заяви ОСОБА_2 неподаною та її повернення відсутні, ухвалу суду не можна вважати такою, що постановлена з дотриманням вимог закону.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді - скасуванню, з направленням справи до того ж суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Враховучи те, що при подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 не сплачено судовий збір, підстави відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його оплати, передбачені чинним цивільним процесуальним законодавством відсутні, з позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп. відповідно до вимог п.п.14 п.1 ч.2 ЗУ "Про судовий збір".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 312 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики направити до того ж суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп. в дохід держави.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді