справа №619/3733/15-ц
провадження №2/619/1692/15
РІШЕННЯ

іменем України

19 жовтня 2015 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором №ВLаЖГА00075851 від 16.09.2011 року в сумі 30975,77 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що 16.09.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір №ВLаЖГА00075851 від 16.09.2011 року в сумі 5000,00 грн. У звязку з невиконанням прийнятих на себе зобовязань за Договором №ВLаЖГА00075851 від 16.09.2011 року за відповідачем станом на 19.08.2015 року числиться заборгованість в сумі 30975,77 грн., яка складається з простроченої до повернення суми кредиту у сумі 3528,94 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 1743,11 грн., комісії за РО (комісія за управління кредитом) у розмірі 2100,00 грн., плата за пропуск платежів 23603,72 грн.

ОСОБА_3 подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що у період з вересня 2011 року по жовтень 2012 року він справно сплачував нараховані йому платежі за наданим кредитом. Але у жовтні 2012 року він втратив додатковий заробіток, що вказувався ним при одержанні кредиту. У відповідності з п.3.4.3. Договору він звернувся до відділення Банку за телефоном, з проханням дати розяснення стосовно реструктуризації боргових зобов'язань. В чому йому було відмовлено, що за такі процедури застосовуються Банком тільки відносно фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб. На його утриманні на той час і до наступного часу знаходиться непрацездатна матір, яка потребує постійного стороннього нагляду, і крім нього у неї немає близьких родичів. Заробітна плата, що сплачується позивачу за основним місцем роботи на період, від початку і до закінчення кредитного договору у середньому складала 2300,00 грн., що ледь вистачало на побутові потреби та купівлю ліків для матері. Після отримання позову, він зробив спробу вирішити справу у добровільному порядку, але ж відділення, у якому отримував кредит вже закрито. Тому він заперечує проти поданого позову виходячи з наступного. У відповідності з п.1. Спеціальної частини Договору сума Кредиту визначена Сторонами у розмірі 5000,00 грн. Пунктом 4.1. Договору передбачено, що якщо повне, або часткове невиконання Стороною умов цього Договору спричинило інший Стороні збитки, винна сторона відшкодовує їх протягом 5 (пяти ) робочих днів з моменту одержання письмової вимоги від сторони, якій такі збитки завдано. Станом на вересень 2015 року позивачем не було направлено жодної вимоги про відшкодування збитків. Відповідно до пункту 4.2. кредитного договору у випадку невиконання позичальником обов'язку, передбаченого п.3.3.3 Загальної частини Договору, при тому, що прострочення виконання перевищило 60 календарних днів. Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, зазначеному в п.8. Спеціальної частини Договору (25 % від суми кредиту). П.3.3.3. Договору передбачене зобовязання Позичальника у разі прострочення виконання будь-яких боргових зобовязань за Договором не пізніше 10 календарних днів з дати письмової вимоги Банку надати банку документальне підтвердження отримуваного поточного доходу за останні півроку. Але ж ніякої письмової вимоги про надання інформації відповідач не отримував. Згідно з п.4.3. Договору у випадку прострочення Позичальником сплати або сплати в неповному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань ( а саме неповерненої чергової частини Кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом). Ставка, яка застосовується для обчислення пені становить 0,5% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Цивільним кодексом України, зокрема статтею 256, встановлено, що для стягнення неустойки (штрафу та пені) застосовується позовна давність в один рік. Також стаття 232, п6. Господарського кодексу України містить норму, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Встановлення в договорі пені в розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочення суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1 ЦК України) та принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Оскільки умови Договору розробляються банком і позичальник не впливає на зміст договору, Банк, встановивши завищений розмір пені, порушив принцип добросовісності. Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розмір пені є значним по відношенню до простроченої суми боргу, що є не припустимим. Вказана позивачем у позові «Плата за пропуск платежів» у сумі 30975,77 грн. не передбачено умовами Договору і не може враховуватись як грошове зобов'язання Відповідача.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не зявився, подав до суду заяву, в якій вказав, що з вимогами позовної заяви не згоден, просив застосувати щодо позову позовну давність та справу просив розглядати у його відсутність.

У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав повністю, просив його задовольнити, справу просив розглядати у його відсутність.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до договору №ВLаЖГА00075851 від 16.09.2011 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний Банк» надав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 5000,00 грн.

Згідно розрахунку за кредитним договором №ВLаЖГА00075851 від 16.09.2011 року, станом на 19.08.2015 року числиться заборгованість в сумі 30975,77 грн., яка складається з простроченої до повернення суми кредиту у сумі 3528,94 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 1743,11 грн., комісії за РО (комісія за управління кредитом) у розмірі 2100,00 грн., плата за пропуск платежів 23603,72 грн.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з кредитного договору №ВLаЖГА00075851 від 16.09.2011 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний Банк» надав ОСОБА_3 грошові кошти.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За весь час користування кредитом ОСОБА_3 свої зобовязання не виконував та не сплатив суму заборгованості по кредиту та відсотках.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Правова позиція застосування ч.3 ст.551 ЦК України, що дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків, наведена Верховним Судом України у постанові №6-100цс14 від 03 вересня 2014 року.

Відповідно до зазначеної постанови, за правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Виходячи з того, що розмір зобов'язань позичальника за кредитним договором станом на 19.08.2015 року складає 7372,05 грн. (заборгованість за кредитом, відсотками за користування кредитом та комісією (3528,94+1743,11+2100,00=7372,05)), та є значно меншим, ніж нарахована позивачем сума плати за пропуск платежів у розмірі 23603,72 грн., суд знаходить можливим застосувати ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір зазначеної плати, який підлягає стягненню на користь позивача за несвоєчасність виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, до 7372,05 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 14744,10 грн. (3528,94+1743,11+2100,00+7372,05=14744,10).

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судові витрати у розмірі 147,45 грн. (14744,10/30975,77=0,476; 309,75х0,476=147,45).

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП 4 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14744,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП 4, в дохід держави судові витрати в розмірі 147,45 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Є. А. Болибок