АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5140/15 Головуючий 1 інст. - Попрас В.О.
Категорія: право власності
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Макарова Г.О.,

- Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Київського району м. Харкова на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА :

12 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 літ. «А-4» №№3-1 -:- 3-13 загальною площею 175,9 кв.м., основною площею 101.2 кв.м.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_3 посилався на те, що згідно договору купівлі-продажу від 12.07.2011р. він придбав нежитлові приміщення цокольного поверху та першого поверху в літ. «А-1» загальною площею 139,2 кв.м. по АДРЕСА_1 і здійснив реконструкцію вказаних приміщень з улаштуванням прибудови. Зазначене будівництво здійснено за власні кошти на земельній ділянці площею 0,0036 га, яка була надана ОСОБА_3 Харківською міською радою згідно до договору оренди землі від 11.04.2013р. для реконструкції нежитлових приміщень з прибудовою під стоматологічний кабінет строком до 31.12.2014 року.

Належним чином погодженого проекту та дозволу на здійснення будівельних робіт у нього не було, однак згідно технічного паспорту від 24.09.2013р. і виготовленого ТОВ «НТК ЕНЕРГО-ТАЙМ» висновку вбачається, що після реконструкції виник новий об'єкт нерухомості, а саме : нежитлове приміщення загальною площею 175,9 кв.м., основною площею 101,2 кв.м., стан яких відповідає вимогам СНіП та ДБН і дозволяє експлуатацію вказаних нежитлових будівель.

Представник відповідача в суді першої інстанції проти позову заперечував, посилаючись на те, що будівництво здійснено без відповідних дозволів і новостворений об'єкт не був прийнятий в експлуатацію, в дебатах обмежився посиланням на розсуд суду і необхідність прийняття рішення у відповідності до вимог закону.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено. Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 літ. «А-4», №№3-1 - 3-13, загальною площею 175,9 кв.м., основною площею 101,2 кв.м.

Харківська міська рада рішення не оскаржувала.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Київського району м.Харкова просить скасування рішення суду, вважаючи його постановленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обгрнутовуючи скаргу, апелянт вказує, що рішення суду порушує інтереси держави, що самовільне будівництво без належного дозволу суперечить закону, порушує інтереси держави. Також прокурор вказав, що позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що земельна ділянка, на який розташована спірна будівля, була надана йому в оренду на законних підставах Харківською міською радою. Вважає, що судом безпідставно застосовано ст.331 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2014 року апеляційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, а новим рішенням у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 24 червня 2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з зазначенням необхідності з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а саме: чи надавав позивач суду першої інстанції докази на підтвердження укладення договору оренди земельної ділянки, на якій здійснено будівництво, чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, чи є законною відмова у такому прийнятті, чи порушує будівництво права інших осіб, чи заперечує відповідач проти позову.

При новому перегляді апеляційним судом рішення суду першої інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, вказуючи на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову за відсутністю доказів надання ОСОБА_3 Харківською міською радою в оренду земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, а також вказуючи на те, що ОСОБА_3, діючи усупереч встановленого законом порядку набуття права власності на новостворене нерухоме майно, не звертався до компетентного державного органу з метою отримання дозволу на будівництво та з метою прийняття збудованого приміщення в експлуатацію.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечувала, посилаючись на те, що будівництво ОСОБА_3 здійснено на земельній ділянці, наданій йому за рішенням Харківської міської ради в оренду, а дозволу на початок будівництва він дійсно не отримував і до територіального органу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю (далі-ДАБК) з метою прийняття збудованого приміщення в експлуатацію він не звертався. Причину такого відношення ОСОБА_3 до вимог закону щодо здійснення будівництва нежитлового приміщення повідомити не змогла, вказавши, що така їй невідома.

В поданих апеляційному суду письмових поясненнях представник Харківської міської ради Таран Д.П. погодився з позовом та рішенням суду від 24.12.2013 року, просив апеляційну скаргу прокурора відхилити, що будівництво ОСОБА_3 здійснено у відповідності із законом на земельній ділянці, переданій йому в оренду рішенням Харківської міської ради, що збудоване позивачем приміщення знаходиться у задовільному стані, відповідає вимогам надійності та безпечності і дозволяє його подальшу експлуатацію, що конструктивні елементи в цілому не протирічать будівельно-технічним, протипожежним та санітарно-гігієнічним вимогам.

Представник Харківської міської ради Жилка С.Е. в судовому засіданні апеляційної також просив відхилити апеляційну скаргу прокурора, посилаючись на такі ж доводи колеги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню за таких підстав.

Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі і шляхом звернення за захистом свого права до суду, обравши спосіб захисту цивільного права чи інтересу, відповідно до ст.16 ЦК України.

ОСОБА_3 вирішив звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про визнання права власності на самовільно реконструйовані належні йому на праві власності нежитлові приміщення з приєднанням додаткової площі, вказуючи, що будівництво є самочинним, оскільки здійснено без належним чином погодженого проекту, без дозволу на початок будівельних робіт, без прийняття в експлуатацію у передбаченому порядку, однак здійснено шляхом реконструкції належного саме йому на праві приватної власності приміщення, та на земельній ділянці, яка була надана йому Харківською міською радою згідно договору оренди землі від 11.04.2013 року для реконструкції нежитлових приміщень з прибудовою під стоматологічний кабінет строком до 31.12.2014 року. Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилався на наданий ТОВ «НТК ЕНЕРГО-ТАЙМ» технічний висновок про задовільний стан будівельних конструкцій та можливість подальшої експлуатації вказаного приміщення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст.331 ЦК України, вважав, що маються у наявності передбачені законом підстави для задоволення позову, що ОСОБА_3 за власні кошти реконструював належні йому на праві власності нежитлові приміщення, які знаходяться у задовільному стані, відповідають вимогам надійності та безпечності, що конструктивні елементи в цілому не протирічать будівельно-технічним, протипожежним та санітарно-гігієнічним вимогам, а відтак можлива його подальша експлуатація.

Однак з таким вирішенням справи колегія суддів погодитися не може і вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, згідно ст.331 ЦК України, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на новостворене нерухоме майно, ОСОБА_3 одночасно стверджував, що він є його власником.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт та видачі інспекцією держаного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно ч.9 ст.37 зазначеного Закону виконання будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати такі роботи, вважається самочинним будівництвом.

Усупереч вимог ч.2 ст.27 та ч.1 ст.131 ЦПК України позивач не надав суду першої інстанції належні (згідно вимог ст.ст.58,59,64 ЦПК України) докази щодо статусу земельної ділянки, на якій здійснив будівництво - рішення Харківської міської ради та укладеного на його виконання договору оренди земельної ділянки, в яких має бути докладна інформація про обставини, що мають значення для вирішення справи.

Позивачем при повторному перегляді рішення в суді апеляційної інстанції надано не посвідчену ксерокопію (вкрай незадовільної якості виготовлення) договору оренди земельної ділянки площею 0,0036га по АДРЕСА_1, укладеного Харківською міською радою 11.04.2013 року з фізичною особою - підприємцем (ФОП) ОСОБА_3

Ні відповідного рішення Харківської міської ради, ні інших доказів на підтвердження обставин, посилаючись на які ОСОБА_3 обґрунтовував позовні вимоги, позивачем та його представником суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Крім того, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на новостворене нерухоме майно, ОСОБА_3 у якості відповідача зазначив лише Харківську міську раду, представники якої повністю проявили солідарність з його вимогами, а зміст позовної заяви ОСОБА_3 не містить жодного посилання на неправомірність дій чи бездіяльності Харківської міської ради, які б створювали перешкоду у вирішенні ОСОБА_3 питання щодо оформлення набуття ним права власності на зазначені нежитлові будівлі.

З позовної заяви, доводів ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_7, а також матеріалів справи вбачається, що перешкодою у вирішенні питання набуття права власності ОСОБА_3 на реконструйовані нежитлові приміщення з приєднанням додаткової площі по АДРЕСА_1 є та обставина, що ОСОБА_3 здійснив будівництво без проекту та авторського нагляду за його дотриманням, без повідомлення про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, без декларацій, без дозволу на їх виконання, без декларації про готовність об'єкту до експлуатації, тобто без вчинення дій за участю органів Державної архітектурно-будівельної інспекції.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів регламентовано постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 року.

З наданих в суді апеляційної інстанції пояснень представника позивача та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 у відповідності з зазначеним порядком не звертався до територіального органу Державної архітектурно-будівельної інспекції.

Кожна особа, згідно ст.3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

З огляду на вказані правила цивільного судочинства ОСОБА_3 та його представник повинні довести шляхом надання суду належних та допустимих доказів, що він у передбаченому законом порядку набув права власності на закінчений будівництвом об'єкт, але вказаний ними відповідач - Харківська міська рада - порушує, не визнає або оспорює його право власності.

Однак таких доказів неправомірності діянь з боку саме Харківської міської ради, а також даних про існування спірних відносин між цими сторонами ОСОБА_3 та його представником не надано.

Зазначене дає підстави для висновку, що викладене в суді апеляційної інстанції відношення представників Харківської міської ради до позову ОСОБА_3 не впливає на вирішення справи. Крім того, представники Харківської міської ради не є фахівцями у сфері будівництва, а свої висновки про технічний стан самочинно реконструйованих приміщень та їх про відповідність будівельно-технічним, протипожежним та санітарно-гігієнічним вимогам можуть робити лише за наявності таких висновків, зроблених компетентною особою, уповноваженою на це законом.

Ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову не є перешкодою ОСОБА_3 для звернення до відповідних органів ДАБІ з декларацією про готовність об'єкту до експлуатації, усунення допущених недоліків, вчинення передбачених законом дії щодо реєстрацією права власності.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.2,4 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора київського району м. Харкова задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2013 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання права власності.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: