Справа № 635/1777/15-ц
Провадження № 2/635/1330/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
Головуючого судді ? ОСОБА_1,
за участю секретаря ? ОСОБА_2,
представника позивача ? ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в сел. Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання автомобіля MAZDA спільною сумісною власністю, стягнення на користь позивача 50 % вартість цього автомобіля та стягнення з відповідача суми сплаченого нею судового збору, ?
ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати автомобіль MAZDA 6 2.0 5а/т Mid SDN, код моделі: GS1G EBP, колір: SPARKING BLACK MC, двигун № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_5 .І Ю. 50% вартості автомобіля MAZDA 6, яка складає 7 265, 00 доларів США (сім тисяч двісті шістдесят пять доларів 00 центів), що на день складання позовної заяви становить 194 699,63 грн. (сто девяносто чотири тисячі шістсот девяносто девять гривень 63 коп.) за курсом НБУ.
18 грудня 2014 року рішенням Харківського районного суду Харківської області шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частина 1 статті 370 Цивільного кодексу України зазначає, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Оскільки позивач після розлучення позбавлена можливості використовувати належний їй на праві спільної сумісної власності автомобіль, вона бажає виділу своєї частки із майна у натурі. Зважаючи на те, що автомобіль є неподільною річчю, а отже її поділ без втрати цільового призначення неможливий, позивач, посилаючись на ч.2 ст. 364 Цивільного кодексу України, де встановлено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки, вимагає отримання від відповідача грошової компенсації у розмірі половини належного їм автомобіля.
Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином судовою кореспонденцією, причин неявки суду не повідомив, направив до суду свої письмові заперечення на позовну заяву згідно яких вказав, що ні він, ні його дружина не мали достатніх коштів для купівлі спірного автомобіля. Кошти на купівлю автомобіля за один рік до його одруження йому подарував його батько ОСОБА_6 Таким чином, відповідно до п. 3 ч. 1 ст.57 СК України, вказаний автомобіль є його особистою власністю і не підлягає поділу як спільна сумісна власність подружжя. Але в запереченні на позов відповідачем не зазначено коли, де, за яких обставин, який розмір та в якій валюті йому було подаровано батьком, а також не надав суду будь яких письмових підтверджень про укладення договору дарування.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити рішення по справі.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 7 липня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія 1-ВЛ № 064473 (а.с. 6).
18 грудня 2014 року рішенням Харківського районного суду Харківської області шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний (а.с. 7-8).
Під час перебування у шлюбі з позивачем 31 жовтня 2008 року відповідач придбав автомобіль: MAZDA 6 2.0 5а/т Mid SDN, код моделі: GS1G EBP, колір: SPARKING BLACK MC.
На підставі доказів, наданих позивачем та його представником, встановлено, що ринкова вартість автомобіля MAZDA 6 2.0 5а/т Mid SDN, код моделі: GS1G EBP, колір: SPARKING BLACK MC; становить 14 530, 00 доларів США (чотирнадцять тисяч пятсот тридцять доларів, 00 центів), що на день подання позовної заяви, 04.03.2015 року становить 389 399,26 грн. (триста вісімдесят девять тисяч триста девяносто девять гривень, 26 коп.) за курсом НБУ. Проти цього не заперечував у своєму письмовому запереченні на позовну заяву представник відповідача ? адвокат ОСОБА_7 (а.с. 36-37).
Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У ч. 1 статті 370 Цивільного кодексу України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.
Відповідно до частини другої статті 364 Цивільного кодексу України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Відповідно до другого пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Доказів наявності між сторонами домовленості щодо розподілу майна або укладення шлюбного договору до суду не надано.
Зазначені вище норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє імя було зареєстровано право власності на таку річ.
Сторонами спору не надано жодних підстав для застосування норм, що встановлені частинами 2, 3 статті 70 СК України, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.
Згідно частини 2 статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Як зазначено позивачем у позовні заяву, автомобіль відноситься до категорії неподільних речей і не може бути розділений без втрати свого цільового призначення. З огляду на викладене, позивач має право на отримання компенсації 50% вартості автомобіля, що складає 7 265, 00 доларів США (сім тисяч двісті шістдесят пять доларів, 00 центів), що на день подання позову, 06.03.2015 за курсом НБУ 22 гривні за 1 долар, становить 194 699,63 грн. (сто девяносто чотири тисячі шістсот девяносто девять гривень, 63 коп.).
У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, за відсутності правовстановлюючого документу на спірний автомобіль та недоведеністю позовних вимог, суд приймає рішення відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 319, 364, 383 ЦК України, ст.ст. 69, 70, 71 СК України, суд, ?
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання автомобіля «Мазда» спільною сумісною власністю, стягнення на користь позивача 50 % вартість цього автомобіля та стягнення з відповідача суми сплаченого нею судового збору ? відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя І.В. Караченцев