Справа № 182/5827/14-ц
Провадження № 2/0182/290/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.09.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

секретаря Снєгульської В.М.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції в Дніпропетровській області, Приватного підприємства „Спеціалізоване підприємство „Юстиція, ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку „Укргазбанк про визнання прилюдних торгів недійсними ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, Дніпропетровської філії Приватного підприємства „Спеціалізоване підприємство юстиція, ОСОБА_3, третя особа Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк „Укргазбанк та просить суд визнати недійсними прилюдні торги, які відбулись 08.04.2014 року в приміщенні ВДВС Нікопольського МРУЮ з реалізації нерухомого майна, яке належить ОСОБА_5, а саме: Лот №1 однокімнатна квартира, загальною площею 30,4 м.кв., житловою площею 16.6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним та скасувати Протокол № 0414106 1 по проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, яке належить боржнику ОСОБА_5 від 08.04.2014 року ОСОБА_6 04 Приватного підприємства „Нива-В.Ш.; визнати недійсним та скасувати ОСОБА_4 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна від 16 квітня 2014 року виданого старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2; визнати недійсним та скасувати свідоцтво № 419 від 29 квітня 2014 року виданого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_7

В обгрунтуванн позову послалась на те, що ВДВС незаконно відкрив виконавче провадження, оскільки в виконавчому документі містяться виправлення, до того ж рішенням суду визначено про надання права іпотекодержателю на продаж іпотечного майна, однак чомусь відбулись прилюдні торги, що не відповідає визначеному в рішенні способу реалізації іпотечного майна. Також в рішенні суду зазначена початкова ціна для реалізації майна в сумі 212619,94 грн., а на прилюдних торгах чомусь початкова ціна визначена 50628,20 грн. Позивач зазначила, що про початок прилюдних торгів не було опубліковано в місцевих друкованих засобах інформації. Їй стало відомо про проведення прилюдних торгів лише 21.07.2014 року у відділі ДВС НМРУЮ. Вважає, що прилюдні торги відбулись з порушенням встановлених правил проведення прилюдних торгів, чим порушені її права. Також позивач зазначає, що в квартирі , яку продали, зареєстрована її неповнолітня донька, що взагалі унеможливлює реалізацію арештованого майна з прилюдних торгів.( а.с.2-5)

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ВДВС НМРУЮ проти позову заперечувала, подала письмові заперечення проти позову ( а.с.42-43), просить суд відмовити в позові, оскільки позивач була обізнана про наявність рішення суду та проведення виконавчого провадження, протягом усього періоду здійснення виконавчого провадження процесуальні дії державного виконавця не оскаржувались, зазначає, що прилюдні торги проведені відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник ОСОБА_6 04 Приватного підприємства „Нива-В.Ш. , що визнаний ухвалою суду від 18.09.2014 року ( а.с.40) відповідачем по справі згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців за рішенням Господарського суду Вінницької області від 24.02.2015 року визнано банкрутом, з 24.06.2015 року перебуває в стані припинення.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник проти позову заперечували та просили відмовити, оскільки доводи є необґрунтованими, права позивача при проведенні прилюдних торгів не були порушені, підстав для визнання недійсними прилюдних торгів немає, оскільки позивачем не надано доказів, що були порушені правила проведення прилюдних торгів ( а.с.73-77).

Представник третьої особи ПАТ АБ „Украгазбанк проти позову заперечувала та просила відмовити у звязку з недоведеністю позивачем порушення правил проведення прилюдних торгів. ( а.с. 44-45)

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Матеріалами справи в судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_5 після укладення шлюбу та згідно паспорту виданого 27.03.2008 року змінила прізвище на Баландіна ( а.с.15, 18).

В судовому засіданні встановлено, що 08.04.2014 року в приміщенні ВДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції були проведені прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, яке належить боржнику ОСОБА_5 : квартири АДРЕСА_2 ( а.с.6-7). Продаж майна здійснено на підставі виконавчого провадження № 6-563 з виконання виконавчого листа № 2-3906 виданого 28.02.2011 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку „Укргазбанк заборгованості за кредитним договором № 69/12/3 від 21.03.2008 року в розмірі 212619,94 грн. ( а.с.8, 177-146). Переможцем прилюдних торгів стала ОСОБА_3 ( а.с.7) 29.04.2014 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2, яка раніше належала ОСОБА_5 ( а.с.10).

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року N 74/5(далі Інструкція).

Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст. ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111, 85 Закону).

Однак, вище вказані Закон та Інструкція не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження" та п. п. 5.11, 5.12 Інструкції).

Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п. 5.11 Інструкції).

Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року N 68/5(далі Тимчасове положення).

Процедуру прилюдних торгів відповідно до ст. ст.650, 655та ч. 4 ст.656 ЦК України віднесено до договорів купівлі-продажу, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, п. п. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5,ст. 34 Закону України "Про нотаріат").

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України(ч. 1ст. 215 цього Кодексу).

Виходячи зі змісту ч. 1ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів. Підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Таким чином, суд зазначає, що посилання позивача на численні порушення, які на його думку допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст.18,24-27,32,33,55,57цьогоЗакону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону). Тобто дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 24 грудня 2012 року N 6-116цс12, від 26 грудня 2012 року N 6-140цс12 та від 15 січня 2014 року N 6-148цс13 і відповідно до ст. 360-7ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до п.1.2 Тимчасового положення прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна за заявкою державного виконавця організовує і проводить спеціалізована організація, з якою органом державної виконавчої служби укладено відповідний договір.

Як вбачається з матеріалів справи ( а.с.8) продаж квартири з прилюдних торгів організовувала та проводила спеціалізована організація ОСОБА_6 04 приватного підприємства „Нива-В.Ш. відповідно до договору № 0414106.

Пунктом 3.2 Тимчасового положення визначено, що спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги, за експертною оцінкою та інші відомості, передбачені Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 N 74/5, зареєстрованим в Мін'юсті України 15.12.99 за N 865/4158 (із змінами і доповненнями).

Таким чином, ОСОБА_6 04 приватного підприємства „Нива-В.Ш. лише проводить прилюдні торги та відповідає за забезпечення організації та проведення прилюдних торгів, однак, позивачем не зазначено, яким чином відповідачем ОСОБА_6 04 приватного підприємства „Нива-В.Ш., а саме якими діями, які входять до його компетенції, порушено права позивача, що в разі наявності могло б бути дійсно підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Такими ж безпідставними та необґрунтованими є посилання позивача, щодо порушення державним виконавцем вимог Закону України "Про виконавче провадження" в частині не врахування реєстрації в квартирі малолітньої дитини, оскільки в матеріалах виконавчого провадження наявна довідка ( а.с.196) надана головою правління ОСББ „Дніпро від 16.01.2014 року , що в квартирі АДРЕСА_3 ніхто не прописаний.

Також, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, під час всього процесу виконання рішення суду, боржником жодного разу не було повідомлено державну службу про факт перебування її у зареєстрованому шлюбі, наявності малолітньої дитини та її реєстрації в квартирі.

Відповідно ст. 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Однак, жодного доказу позивачем не надано суду, що позивач зверталась з відповідними позовами до суду, жодної дії державного виконавця з її сторони оскаржено не було.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

У постанові Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснено, що у мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням від 27 листопада 2008 року у справі "Крутько проти України" (N 2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п. 197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес , рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п. 35, та "Сіка проти Словакії" (Sica v. Slovakia), N 2132/02, п. п. 24-27, 13 червня 2006 року).

Застосовуючи процедуру "пілотного рішення" від 15 жовтня 2009 року, остаточне від 15.01.2010 року Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див.рішення у справі "Горнсбі проти Греції"(Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу N 1 (див. рішення у справі Войтенка, п. 53).

Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі "Бурдов проти Росії", N 59498/00, ECHR 2002-III). Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі "Райлян проти Росії" (Raylyan v. Russia), N 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року).

Виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень на користь банківських установ, що є остаточними, обов'язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відсутні будь-які законні та обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити в повному обсязі.

Оскільки в задоволенні позовних вимог позивача має бути відмовлено, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.11,14,15,16,202,203,204,207,215 ЦК України, ст. 61,66 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст.3-8,10,11,15,18,57-60,88,212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові ОСОБА_5 до Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції в Дніпропетровській області, Приватного підприємства „Спеціалізоване підприємство „Юстиція, ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку „Укргазбанк про визнання прилюдних торгів недійсними повністю.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг) протягом десяти днів з дня його оголошення через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_8