АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом заступника прокурора Оболонського району м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, відновлення становища, що існувало до порушення,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/4996/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Белоконна І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року відмовлено в задоволені позову заступника прокурора Оболонського району м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, відновлення становища, що існувало до порушення.

Не погодившись із таким рішенням суду, заступник прокурора м. Києва Тимченко С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. На думку апелянта, судом першої інстанції було невірно встановлено правовий статус спірної земельної ділянки. Зазначає, що відповідно до земельно-кадастрової інформації спірна земельна ділянка до її передачі у власність ОСОБА_1 відносилась до земель рекреаційного призначення (графа 57), і після передачі в порушення ст. 52 ЗК України її категорія була змінена на землі житлової та громадської забудови (графа 35). Звертає увагу на те, що внесення змін до Генерального плану м. Києва не доводить віднесення у встановленому законодавством порядку землі до тієї чи іншої категорії. Також, вважає помилковими висновки суду про те, що прокурором було невірно обраного спосіб захисту порушеного права в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В суді апеляційної інстанції прокурор Козловська А.І. апеляційну скаргу підтримала з наведених в ній підстав.

ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання представник Київської міської ради, ОСОБА_1 та особисто ОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_2 забезпечила явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Київської міської ради від 24 грудня 2009 року № 1143/3212 передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с.9-10).

На підставі вказаного рішення 6 травня 2010 року ОСОБА_1 було видано держаний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована на адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

28 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого продавець передав, а покупець прийняв у власність земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,10 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: НОМЕР_1 (а.с.47-48).

В жовтні 2014 року заступник прокурора Оболонського району м. Києва звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, відновлення становища, що існувало до порушення, шляхом повернення у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради земельної ділянки.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог заступника прокурора Оболонського району м. Києва.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною першою пункту 12 «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України).

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про землеустрій», яка була чинною на час виникнення правовідносин, у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до ст. 123 ЗК України розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

Частинами першою, другою статті 20 ЗК України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

З матеріалів справи вбачається, що проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 погоджено з Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с.23-24), Головним управлінням екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с.26-28), Київською міською санепідемстанцією (а.с.30-31), Головним управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с.32), Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с.33-34).

Комунальною організацією «Центр містобудування та архітектури» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано висновок про погодження проекту відведення земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, указавши, що у відповідності до Генерального плану розвитку міста Києва та його приміської зони до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 370/1804 зазначена земельна ділянка за функціональним призначенням належить до території рекреаційної забудови.

У пояснювальній записці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 зазначено, що запроектована до відведення земельна ділянка площею 0,10 га входить до складу земель, наданих Управлінню внутрішніх справ Київської області для організації реабілітаційного центру відповідно до розпорядження Ради Міністрів УРСР від 14 березня 1991 року № 72-р. Оскільки державний акт, який посвідчує право користування земельною ділянкою у відповідності з положенням законодавства, не було видано і право користування землею за законом не виникло, земельну ділянку передбачається передати за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування. (а.с.15).

Містобудівне обґрунтування про внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів для відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2, розроблене ТОВ «Вінницький проектний інститут» у відповідності до завдання замовника - групи інвесторів, до якого окрім інших входив ОСОБА_1, містить висновки про можливість освоєння земельної ділянки за умови у встановленому порядку прийняття Рішенням Київради внесення змін до Генерального плану міста в частині переведення ділянки з рекреаційної зони до території житлової садибної забудови.

Відповідно до листа комунальної організації «Центр містобудування та архітектури» від 31 серпня 2009 року, комунальною організацією розглянуто представлене на погодження «Містобудівне обґрунтування про внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів для відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2», розроблене ТОВ «Вінницький проектний інститут» відповідає нормативним вимогам по розробці і обґрунтовано вносить пропозиції щодо зміни функціонального призначення території.

Враховуючи погодження містобудівного обґрунтування на засіданні секції містобудування та архітектури архітектурно-містобудівної ради при головному управлінні містобудування, архітектури та дизайну міського середовища № 067-і-09 від 27 серпня 2009 року, КО «Центр містобудування та архітектури» вважає за можливе погодити «Містобудівне обґрунтування про внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів для відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2» для подальшого розгляду та затвердження у встановленому порядку (а.с.101).

Відповідно до рішення Київської міської ради «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» № 58/2127 від 17 вересня 2009 року були затверджені містобудівні обґрунтування згідно з додатком, крім того вказаним рішенням були внесені зміни до Генерального платну міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затверджених рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 № 370/1804, та «Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року», затвердженої рішенням Київської міської ради від 19 липня 2005 № 806/338, відповідно до пункту 1 цього рішення. (а.с.94).

Пункт 16 додатку до рішення Київської міської ради «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» № 58/2127 від 17 вересня 2009 року містить дані про затвердження містобудівного обґрунтування щодо внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів для відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2 (а.с.95-99).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до земельно-кадастрової інформації спірна земельна ділянка до її передачі у власність ОСОБА_1 відносилась до земель рекреаційного призначення (графа 57), і після передачі її категорія була змінена на землі житлової та громадської забудови (графа 35), не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки в цій частині суд першої інстанції на підставі наявних у справі письмових доказів правильно встановив, що відповідно до рішення Київської міської ради «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» № 58/2127 від 17 вересня 2009 року були затверджені містобудівні обґрунтування згідно з додатком. Вказаним рішенням були внесені зміни до Генерального платну міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затверджених рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 № 370/1804, та «Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року», затвердженої рішенням Київської міської ради від 19 липня 2005 № 806/338, відповідно до пункту 1 цього рішення. (а.с.94). Отже, рішенням Київської міської ради «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» № 58/2127 від 17 вересня 2009 року спірна земельна ділянка переведена із території рекреаційної зони (земель рекреаційного призначення) до території житлової садибної забудови.

Оспорюване рішення Київської міської ради від 24 грудня 2009 року № 1156/3225, яким передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована по АДРЕСА_1 ОСОБА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, було ухвалене за наслідками рішення Київської міської ради «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» № 58/2127 від 17 вересня 2009 року. Отже, на час передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 спірна земельна ділянка вже була переведена із території рекреаційної зони (земель рекреаційного призначення) до території житлової садибної забудови.

Водночас, у рамках даної справи позовні вимоги про визнання незаконним рішення Київської міської ради «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» № 58/2127 від 17 вересня 2009 року у цій частині прокурором заявлені не були.

Також, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що внесення змін до Генерального плану м. Києва не доводить віднесення у встановленому законодавством порядку землі до тієї чи іншої категорії, оскільки вони базуються на невірному тлумаченні стороною ст. 20 Земельного Кодексу України та ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо невірно обраного прокурором способу захисту порушеного права в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу також не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки вони суперечать правовим позиціям Верховного Суду України в цій частині, правильно застосованим судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Здійснюючи публічно-правові функції в сфері надання земельної ділянки у власність відповідно до ст.ст. 81, 116, 118, 121 ЗК України, Київська міська рада діяла як суб'єкт владних повноважень і повинна була приймати рішення в межах чинного на той час законодавства.

ОСОБА_1, як правонабувач, не мав і не міг мати можливості перевірити правильність рішень Київської міської ради щодо реалізації нею наданої законодавством компетенції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.

У наведеній справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» суд акцентує увагу на Рішення Європейського суду з прав людини від 24 червня 2003 року у справі «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії», виходячи зі змісту пунктів 32-35 якого, звертаючись із заявою до уповноважених органів та, виконуючи визначені чинним законодавством умови, та, дотримуючись відповідного порядку, відповідач мав право очікувати про набуття майнового права в значенні статті 1 Першого Протоколу Конвенції.

Європейський суд з прав людини в Рішенні «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» також зазначив про те, що є неприпустимими визнання недійсним договору, відповідно до якого покупець отримав певні права від держави, та подальше позбавлення його цього права на підставі того, що державний орган порушив закон.

Таким чином, відповідач, який діяв добросовісно, виконував всі передбачені законодавством дії щодо отримання у власність земельної ділянки, не повинен нести відповідальність за помилки допущені органами державної влади, якщо такі були, при відведенні земельної ділянки.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І.Побірченко