Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 331/7937/14-ц № пр.. 2/333/404/15Головуючий у 1-й інстанції Ярошенко А.Г.
Справа №22-ц/778/1995/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ін-Тайм" на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ін-Тайм" (надалі - ТОВ "Ін-Тайм") про стягнення вартості втраченого вантажу

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь вартість втраченого вантажу у розмірі 30 000,0 грн., витрати; пов'язані з правовою допомогою у розмірі 5 000,0 грн., судові витрати у вигляді судового збору 300,0 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 23.05.2014 року між ним та ТОВ "Ін-Тайм" був укладений разовий договір про надання послуг перевезення. В підтвердження прийняття вантажу для перевезення відповідачем було виписано декларацію № від 23.05.2014 року. Відповідно до умов договору вантаж - мотоцикл б/у (оголошена цінність - 30 000,0 грн.) було відправлено з пункту навантаження - м. Миколаїв до пункту розвантаження - м. Лозова Харківської обл. на ім'я номер телефону одержувача - позивача. При оформленні договору перевезення ним було пред'явлено працівнику ТОВ "Ін-Тайм" паспорт та вказано одержувачем вантажу - ОСОБА_2.

27.05.2014 року на телефон позивача ТОВ "Ін-Тайм" було відправлено смс-повідомлення про те, що вантаж доставлено на склад м. Лозова. Цього ж дня біля 15:00 год. він подзвонив на склад ТОВ "Ін-Тайм" в м. Лозова та поцікавився про вантаж. У відповідь йому сказали, що вантаж відправлений на його ім'я було видано. При цьому, 27.05.2014 року він перебував в м. Миколаїв та вантаж не отримував.

28.05.2014 року засобами електронного зв'язку на електронну поштову скриньку ТОВ "Ін-Тайм" позивачем було направлено заяву (претензію) з вимогою відшкодувати вартість втраченого вантажу. У відповідь, листом від 11.06.2014 року відповідач повідомив про відмову відшкодувати вартість втраченого вантажу у зв'язку з тим, що вантаж було видано вантажоодержувачу на підставі водійського посвідчення.

Вважав, що відмова відповідача від відшкодування шкоди є безпідставною.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2015 року позов ОСОБА_2 до ТОВ "Ін-Тайм" про стягнення вартості втраченого вантажу задоволено.

Стягнуто з ТОВ "Ін-Тайм" на користь ОСОБА_2 вартість втраченого вантажу у розмірі 30 000, 0 грн.

Стягнуто з ТОВ "Ін-Тайм" на користь ОСОБА_2 витрати, пов'язані з наданням правової допомоги у розмірі 5 000, 0 грн.

Стягнуто з ТОВ "Ін-Тайм" на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 300,0 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ТОВ "Ін-Тайм" у своїй апеляційній скарзі просило рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у позові позивача у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційному суду поштою письмові заперечення на зазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с.91-92).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ "Ін-Тайм" підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що задовольняючи позов позивача ОСОБА_2 у цій справі у повному обсязі, суд першої інстанції керувався ст. ст. 526, 611, 908-909, 920, 924 ЦК України, ст. ст. 57, 79, 88, 208-209, 212-215, 224,226 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача у повному обсязі, а, тому відповідно, вважав, що позивач має право на компенсацію також за рахунок відповідача усіх понесених ним судових витрат, у тому числі на правову допомогу адвоката ОСОБА_3 у сумі 5 000,0 грн.

З такими висновками суду першої інстанції можна погодитись лише частково.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 23.05.2014 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ТОВ "Ін-Тайм" було укладено разовий договір про надання послуг перевезення (а.с.7).

В підтвердження прийняття вантажу для перевезення відповідачем ТОВ "Ін-Тайм" було виписано декларацію № від 23.05.2014 року (копія екземпляру позивача а.с.6, копія екземпляру відповідача 53).

Відповідно до умов договору вантаж - мотоцикл б/у (оголошена цінність - 30000 грн.) було відправлено з пункту навантаження - м. Миколаїв до пункту розвантаження - м. Лозова Харківської обл. на ім'я одержувача - позивача у цій справі, в графі одержувача зазначено ім'я та номер телефону позивача ОСОБА_2

При оформленні договору перевезення позивачем ОСОБА_2 було пред'явлено працівнику ТОВ "Ін-Тайм" паспорт та поваідомлено, що він відправляє вантаж сам собі, однак оператором було вказано у декларації неповні анкетні дані про одержувача вантажу - ОСОБА_2 без зазначення по-батькові.

Обставина заповнення декларації саме працівниками ТОВ "Ін-Тайм" комп'ютерним шляхом визнана сторонами у цій справі у суді першої інстанції у судовому засіданні та доказуванню в силу вимог ст. 61 ч. 1 ЦПК України не підлягає.

ОСОБА_2, як відправник, в силу п 3.1 зазначеного вище договору, укладеного із відповідачем, несе відповідальність за достовірність наданих даних одержувача та повинний перевірити вірність вказаних у декларації відомостей та перевірив.

27.05.2014 року на телефон позивача відповідачем було відправлено смс - повідомлення про те, що вантаж доставлено на склад м. Лозова Харківської області.

Цього ж дня ОСОБА_2 зателефонував на склад ТОВ "Ін-Тайм" у м. Лозова Харківської області та повідомив, що не може одержати вантаж, оскільки ще перебуває у м. Миколаїв, однак отримав відповідь ТОВ "Ін-Тайм", що відправлений ним вантаж вже було видано одержувачу ОСОБА_4, який на підтвердження своєї особи, як одержувача, надав відповідачу посвідчення водія НОМЕР_2 (а.с.53).

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Однак, як правильно було встановлено судом першої інстанції, в порушення даної норми відповідачем ТОВ "Ін-Тайм" видано вантаж особі ОСОБА_4, яка не є одержувачем за вищезазначеною декларацію № від 23.05.2014 року.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття до перевезення і до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата сталася внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Крім того, ст. 920 ЦК України встановлює, що у разі порушення зобов'язань, що випливають з договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено ЦК України, іншими законами України, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди. Аналогічні вимоги містяться в п. 4.1 договору про надання послуг, згідно з якими перевізник несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної або часткової втрати, ушкодження чи псування вантажу у розмірі фактичної шкоди. Розмір шкоди встановлюється виходячи із оголошеної вантажовідправником цінності вантажу, але не може перевищувати його фактичної вартості.

Розмір фактичної шкоди позивачу, завданої шляхом втрати вантажу, складає - 30000,0 грн., що підтверджується декларацією (а.с.53).

Заява ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 ч. 1 КК України, внесена до ЄРДР 28.05.2014 року Лозівським МВ ГУ МВС України в Харківській області за № 80001134, особа, якій повідомлено про підозру, відсутня (а.с.64).

У зв'язку з вищевикладеним, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення вартості втраченого вантажу (мотоциклу) у розмірі 30 000,0 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Так, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що має місце порушення норм процесуального права судом першої інстанції у цій справі, а саме: помилкове посилання у мотивувальній частині рішення суду судом першої інстанції на ст. ст. 224-226 ЦПК України (заочний розгляд справи за відсутністю відповідача на підставі наявних у справі матеріалів та доказів), хоча у судових засіданнях у цій справі у тому числі на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції був присутній представник відповідача ОСОБА_5, який проти задоволення позову позивача заперечував (журнал судового засідання а.с.68-69), про що також зазначено судом першої інстанції безпосередньо у повному тексті рішення, що є предметом оскарження у цій справі (а.с.71-72).

Проте, зазначене порушення норм процесуального права судом першої інстанції не призвело до неправильного вирішення цієї справи, а тому не може бути підставою для скасування оскаржуємого рішення апеляційним судом.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення вартості втраченого вантажу є законним та обґрунтованим.

Оскільки, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно, з додержанням вимог ст. 212 ЦПК України, їх оцінив. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Крім того, судом першої інстанції з додержанням вимог ст.ст. 79, 88 ч. 1 ЦПК України вирішено питання про розподіл між сторонами у цій справі судових витрат у вигляді судового збору 300,0 грн., понесених позивачем при подачі вищезазначеного позову у цій справі (а.с.1), а саме: стягнуто останні на користь позивача з відповідача у повному обсязі.

Разом з тим, згідно із ст. 307 ч. 1 п. 3 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у рішенні суду першої інстанції можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

Так, встановлено, що вирішуючи питання про розподіл між сторонами у цій справі лише на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_3 у сумі 5 000,0 грн., понесених позивачем ОСОБА_2, та стягуючи останні у повному обсязі з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції помилково виходив виключно із наявності між позивачем та адвокатом договору на надання правової допомоги у цій справі та оплати позивачем послуг адвоката, квитанції на суму 5 000,0 грн.(а.с.14-18), не звернувши уваги на вимоги Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року, який набрав чинності з 01.01.2012 року.

Так, за змістом ст. 1 зазначеного Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Встановлено, що мінімальна заробітна плата у місячному розмірі у 2014 та 2015 роках була однаковою і складає 1218,0 грн. (ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік").

Адвокат ОСОБА_3 приймав участь у судових засідання у цій справі 10.12.2014 року (а.с.36) з 12 години 02 хвилини до 12 години 05 хвилини, тобто 3 хвилини, та 29.01.2015 року (а.с.68-69) з 12 години 03 хвилини до 13 години 13 хвилини, тобто 70 хвилин, а разом за два судові засідання 73 хвилини.

Розрахунок:

40 % від 1218,0 грн. = 487,20 грн. за 1 (одну) годину роботи/60 годин = 18,12 грн. за 1 (одну) хвилину роботи * 73 хвилини роботи = 1 322,76 грн.

Звідси, лише витрати позивача на правову допомогу адвоката ОСОБА_3 на суму 1 322,76 грн. у цій справі є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Решта витрат позивача на правову допомогу адвоката ОСОБА_3 на суму 3677,24 грн. (розрахунок: 5 000,0 грн. - 1 322,76 грн.) є необґрунтованими і стягненню з відповідача на користь позивача у цій справі не підлягають.

Оскільки, у матеріалах цієї справи на час розгляду цієї справи судом першої інстанції та ухвалення останнім оскаржуємого рішення був відсутній розрахунок адвоката про те, скільки часу він витратив на складання позову позивача у цій справі, ознайомлення із матеріалами цієї справи тощо, та докази останнього.

Звідси, доводи апеляційної скарги ТОВ "Ін-Тайм" щодо неправильності судом першої інстанції розрахунку понесених судових витрат позивача на правову допомогу у цій справі, що можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача за рішенням суду, є такими, що частково ґрунтуються на законі.

Решта доводів апеляційної скарги ТОВ "Ін-Тайм" є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним у письмових запереченнях проти позову позивача у цій справі (а.с.48-51), та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Доказами, які можуть бути прийняті колегією суддів апеляційного суду до уваги у цій справі в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України в обґрунтування позовних вимог позивача ОСОБА_2 в частині стягнення вартості вантажу, а, відповідно, законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій частині, є:

- посвідчення водія позивача ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 23.02.2013 року (засвідчена апеляційним судом копія а.с.97), оригінал якого був оглянутий колегією суддів апеляційного суду у даному судовому засіданні у цій справі, та який підтверджує той факт, що одержувачем вантажу на підставі посвідчення водія НОМЕР_2, зазначеного у декларації відповідачем при видачі останнім вантажу, не міг бути і не був позивач;

- витяг з офіційного сайту відповідача ТОВ "Ін-Тайм" від 27.05.2014 року (копія а.с.94,98), який за клопотанням позивача був оглянутий у судовому засіданні судом першої інстанції, але не долучений до матеріалів цієї справи; інформація на якому могла бути змінена лише його власником ТОВ "Ін-Тайм", де зазначено, що документом, необхідним для одержання вантажу фізичною особою є виключно "паспорт", що також узгоджується із змістом п. 5.2 разового договору про надання послуг з перевезення вантажу, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ "Ін-Тайм" (а.с.7), який міститься на зворотній сторінці екземпляру декларації ОСОБА_2, як відправника (а.с.6).

Звідси, посилання відповідача у суді першої інстанції на можливість видачі вантажу особі на підставі посвідчення водія в силу вимог ст. 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України" 2012 року є безпідставним.

Інформація відповідача (а.с.54), надана суду першої інстанції з сайту останнього до заперечень проти позову позивача на підтвердження наявності в умовах разового договору про надання послуг з перевезення вантажу права у ТОВ "Ін-Тайм" видати вантаж одержувачу - фізичній особі, окрім пред'явлення паспорту, також на підставі посвідчення водія, не могла бути прийнята судом першої інстанції до уваги як така, що діяла на час укладення вищезазначеного договору із позивачем, оскільки не містить дати її роздрукування, та не спростовує укладення договору із позивачем саме на умовах, зазначених у договорі сторін, зокрема: п. 5.2 право отримання вантажу має одержувач, який зазначений у декларації при пред'явленні паспорту (а.с.7).

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача.

При вищевикладених обставинах, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2015 року у цій справі слід змінити, зменшивши розмір стягнутих з ТОВ "Ін-Тайм" на користь ОСОБА_2 витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги з " 5000,0 грн." до " 1322,76 грн."; в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У разі часткового задоволення апеляційної скарги апелянта - відповідача ТОВ "Ін-Тайм" при вищевикладених обставинах, останнє не має права на компенсацію за рахунок позивача у цій справі розміру судового збору 150,0 грн. (а.с.73), сплаченого ним при подачі цієї скарги до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 88 ч. ч. 1, 5, 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ін-Тайм" задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2015 року у цій справі змінити, зменшивши розмір стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ін-Тайм" на користь ОСОБА_2 витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги з " 5000,0 грн. (п'ять тисяч гривень)" до "1322,76 грн. (одна тисяча триста двадцять дві гривні сімдесят шість копійок)".

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.