Справа № 300/1297/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

08 вересня 2015 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі: головуючого - Власова С.0.,

суддів- Бисаги Т.Ю., Бондаренка Ю.О.,

при секретарі - Рогач О.Я.,

з участю: позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача-ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Воловецького районного суду від 17 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 пред'явив до ОСОБА_3 позов про встановлення земельного сервітуту.

Позивач зазначав, що у 1973 році ним та ще двома сусідами в АДРЕСА_1 було побудовано колодязь для забору питної води. Земельну ділянку, на якій розташований колодязь було виділено гр. ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3 як спадкоємцю, 22.08.2008 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,0699 га. В подальшому, 29.08.2008 року Воловецька селищна рада уклала з ОСОБА_3 договір на встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0160 га, яка використовується позивачем для доступу до колодязя та його обслуговування, проходу через подвір»я до земельної ділянки позивача, яка розташована поруч. Рішенням Воловецького районного суду від 23.09.2013 року за №300/666/13-ц договір на встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0160 га-визнано недійсним, чим позбавлено ОСОБА_2 доступу до колодязя та проходу до його земельної ділянки.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд встановити земельний сервітут на право проходу ОСОБА_2 через частину земельної ділянки площею 0,0160 га ( у розмірі 66 метрів довжиною та 2 метри шириною), що належить ОСОБА_3, та забору питної води (використання та обслуговування колодязя) в АДРЕСА_1.

Рішенням Воловецького районного суду від 17.03.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту - відмовлено повністю. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на неповне з»ясування судом обставин, які мають значення для справи, при цьому посилається на аналогічні обставини, що були викладені в позові. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, просив суд її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, який пояснив, що глибина викопаного колодязя обкладеного всередині каменем

становить приблизно - 2,5-2,7 метра, а його ширина - 1 метр, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги та заперечення на неї, вважає за необхідне її відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Матеріалами справи стверджено, що 22.08.2008 року ОСОБА_3 на підставі рішення 13 сесії 5 скликання Воловецької селищної ради від 07.05.2008 року отримала державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0699 га, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.64).

29.08.2008 року між ОСОБА_3 та територіальною громадою смт.Воловець, від імені якої діяла Воловецька селищна рада, було укладено договір на встановлення земельного сервітуту на землевласника ОСОБА_3 на право переходу (безперешкодного доступу), через частину земельної ділянки площею 0,0160 га в АДРЕСА_1, до власних земельних ділянок громадян смт. Воловець (а.с.14).

Рішенням Воловецького районного суду від 23.09.2013 року визнано недійсним договір про встановлення земельного сервітуту між Воловецькою селищною радою та ОСОБА_3 на право проходу через частину земельної ділянки площею 0,0160 га в АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 (а.с.16-17).

Частиною 1 ст.98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою.

Згідно ст.100 ч.1 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут)

Як на підставу своїх вимог ОСОБА_2 посилається на той факт, що в АДРЕСА_1 було побудовано колодязь для забору питної води і доступ до такого можливий лише через встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3

Разом з тим, статтею 99 ЗК України визначено види земельних сервітутів: власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема, з метою отримання води: право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми.

Таким чином, законодавством не передбачено встановлення земельного сервітуту на право забору води із спорудженого каптажного колодязя, а природною водоймою такий не являється, а від так суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог та відмовив у його задоволенні.

Згідно вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення Воловецького районного суду від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :