Справа № 392/751/15-ц
Провадження № 2/392/423/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 жовтня 2015 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., за участю секретаря судового засідання Жельман О.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі і гідності, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист честі і гідності, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, в якому просив суд зобов»язати ОСОБА_3 через мережу інтернет спростувати неправдиву інформацію, ніби він злодій, «може сусідську дитину обізвати, жінку беззахисну вдарити, у сусіда сварку вкрасти, бензин із чужого автобуса злити, у людину собаку вкрасти а потім хазяїна цієї собаки і обізвати», а також ніби він «неадекватний психічно хворий» та вибачитися перед ним і в подальшому не вчиняти відносно нього дій, направлений на приниження честі і гідності; стягнути з відповідача на його користь 3000,00 грн. моральної шкоди та сплачений судовий збір.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з відповідачем проживає у сусідніх будинках, мають неприязні відносини, відповідач постійно зводить на нього наклепи, ображає його та його дітей, родичів, розповсюджує неправдиві відомості про нього по місту та через мережу інтернет, у звязку із чим він неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами на дії відповідача, проте належних результатів це надало.

Зазначає, що 18 квітня 2015 року на сторінці відповідача в мережі інтернет була розміщена публікація, нібито він злодій, може сусідську дитину обізвати, жінку беззахисну вдарити, у сусіда сварку вкрасти, бензин із чужого автобуса злити, у людину собаку вкрасти а потім хазяїна цієї собаки і обізвати», а також назвала його «неадекватним психічно хворим». У звязку із публічним приниженням його честі та гідності, розповсюдженням неправдивих пліток щодо його образу життя йому було завдано великої моральної шкоди, він втратив сон і душевний спокій, йому доводиться виправдовуватися перед своїми дітьми, їх друзями, сусідами, знайомими, до нього змінилося ставлення рідних і знайомих, які до цього часу відносилися до нього з повагою і шаною, погіршилися взаємовідносини з родичами та у сім»ї, він переживає моральні страждання, а також йому необхідно докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вважає дії відповідача ОСОБА_3 незаконними, у звязку із чим змушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

В судовому засіданні позивач підтримав предявлений ним позов та просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому.

Представник позивач підтримала предявлений її довірителем позов, просила його задовольнити, з підстав викладених у ньому, а також додатково пояснила, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач лежав у лікарні, позивач звертався із скаргами на дії відповідача щодо поширення відносно нього неправдивих чуток, однак жодних наслідків вжито не було і відповідач продовжує вчиняти такі ж дії, вказує на те, що відповідач зверталася із скаргами на нібито неправомірні дії позивача до органів охорони навколишнього природного середовища з приводу здійснення ним незаконної вирубки дерев, однак даний факт не був встановлений відповідними компетентними органами, а позивач змушений був надавати у звязку із цим пояснення щодо спростування обставин викладених у заяві відповідачем, йому були завдані моральні страждання, що завдало шкоди його здоров»ю і він змушений був відновлювати стан свого здоров»я знаходячись у лікарні та нести витрати на придбання ліків. Крім того зазначила, що як тільки до будинку позивача приходять будь-які особи, відповідач викликає міліцію і скаржиться на порушення ними громадського порядку.

В судовому засіданні, що мало місце 23 липня 2015 року представник позивача заявила клопотання про доручення до матеріалів справи роздруківку з мережі інтернет веб-сайту «Однокласники» на аркуші паперу із зображенням жінки, для підтвердження тієї обставини, що людина яка 18 квітня 2015 року розмістила інформацію щодо її довірителя змінила свою сторінку на веб-сайті «Однокласники» у мережі Інтернет, видалила свою сторінку «Леся Мельник», оскільки це її дівоче прізвище та зареєструвалася, як «Лариса Ткаченко» і вказує на те, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 це одна особа, що розмістила публікацію, зміст якої порушує честь і гідність позивача.

Повідомлений належним чином відповідач ОСОБА_3 (у відповідності до ст.ст. 74 76 ЦПК України), судові повістки про виклик в судові засідання не отримував, не повідомив про причини своєї неявки, належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі є обовязковим (ст. 158 ЦПК України), у разі неповідомлення суду про причини неявки у судове засідання вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин (ч. 2 ст. 77 ЦПК України), участь у справі є процесуальним правом таких осіб (ст. 27 ЦПК України), а згідно за ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду переконливості своїх доводів (повідомлення про судове засідання є елементом змагальності та обовязком суду), тому, на думку суду, неявка відповідача в судове засідання та неповідомлення ним про причини своєї неявки свідчить проте, що відповідач розпорядився своїми процесуальними правами шляхом не брати участь у судовому засіданні та не користуватися наданими йому процесуальними правами ( передбаченими ст.ст. 11, 27, 31, 60, 128, 131, 158, 168 ЦПК України).

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що є дружиною позивача, відповідач у справі є її сусідкою і постійно провокує її чоловіка на конфлікти, безпідставно скаржиться на нього до контролюючих та правоохоронних органів, проте що відповідач розмістила в Інтернеті публікацію відносно її чоловіка вона дізналася від подруги. Після цього у її чоловіка розпочалися головні болі та у зв»язку із нервовим зривом він лежав у лікарні.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що відповідач ОСОБА_3 навесні 2015 року розмістила в мережі інтернет інформацію відносно позивача, що висвітлює його з негативної сторони, у зв»язку із чим у ОСОБА_1 був нервовий зрив і він лежав у лікарні на даний час ця інформація видалена, але ставлення свідків до позивача після прочитання цієї інформації не змінилося, оскільки вони знають його як добропорядного громадянина, також пояснили, що відповідач у справі поширює по місту недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності.

Згідно ст. 224 ЦПК України суд, зі згоди представника позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

В мережі Інтернет на сайті, назва якого судом не встановлена, на сторінці людини на ім»я (псевдонім) якої «Леся Мельник» була розміщена публікація наступного змісту: «У нас є такі чмошні люди як Кулик та його брат ОСОБА_6 .Це нелюди ,по перше вори по друге неадикватні .Можуть дитину сусідську обізвати, можуть жінку беззащитну ударити.Можуть у сусіда сварку украсти, бабцю обікрасти ,бензин із автобуса чужого злити у людини собаку вкрасти а потім хазяїна цієї собаки і обізвати.Притому ніде не працюючи а заробляючи з того,що краде у посадках деревину і міліція нічого не робе.А такі як Кулик і розкрадає нашу Українську природу нищить дерева і продає нам людям які не замислюються що це крадене.У мене нема ні матері ні батька защити нема є тільки троє дітей яких Кулик погрожує прибити щоб я не говорила що він чине крадіжки.А чому одні люди працюють і заробляють своїми мозолями а такі як Кулик живуть як пани і їм нічого за це не буде.Согодні його брат обідив мою дитину я підішла і попросили щоб Кулик поговорив із своїм братом .А він накинувся з палюгою хотів ударити та вибігла його жінка забрала неадекватного психічно хворого додому .І якби я визвала міліцію йому нічого б не було бо у нього гроші і багато крадених а не зароблених чесною роботою.Оце у нас така україна уся продажна,а що робити чесним людям.Бути скривдженими і жити у страху .Де шукати захисту і як боротись проти такого жаху.» (а.с. 9,50).

Судом встановлено, що в позовній заяві позивач надає не достовірні дані про розміщення інформації, що порушує його честь і гідність саме на веб-сайті «Однокласники» та дати розміщення інформації, оскільки з ксерокопії сторінки веб-сайту з мережі Інтернет не вбачається назва сайту, а зазначається лише: е/09/statuses/2761, відсутня дата розміщення розміщення інформації, хоча позивач вказує, що це мало місце саме 18 квітня 2015 року, тобто виявлено непослідовність і невідповідність вказаних обставин, що мають істотне значення для розгляду справи.

В абзаці 2 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначається, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до ст. ст. 28, 68 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Стаття 32 Конституції України гарантує судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

З іншого боку, відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Конституція України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань ( ч. 1 ст. 34 Конституції України).

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини та законодавства України у сфері цих правовідносин суд має визначитися з характером поширеної інформації: чи вона є фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку ( п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

В п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначається, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Отже, чинне законодавство України та суд при розгляді справ про захист честі, гідності та ділової репутації покладає на відповідача обовязок довести ту інформацію, яку він поширив, що вона відповідає дійсності, а на позивача покладає обовязок довести ту обставину, що саме відповідачем було поширено недостовірну (негативну) інформацію.

Суд розглядає справу в межах заявлених вимог (опублікування інформації в мережі інтернет, що порушує його честь і гідність) та на підставі наявних доказів.

В частині 4 ст. 277 ЦК України серед іншого зазначається, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Свої позовні вимоги позивач та його представник до відповідача ОСОБА_3, обґрунтовували тим, що вона є сусідкою позивача і ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 це одна особа, що розмістила публікацію, зміст якої порушує честь і гідність позивача, проте належних доказів цьому не надали, на запит суду до відкриття провадження у справі з адресно довідкового підрозділу Маловисківського РС Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області надійшла відповідь, згідно якої громадянка ОСОБА_3 в адміністративно-територіальних межах Маловисківського району Кіровоградської області, як за місцем реєстрації свого проживання не зареєстрована (а.с. 43).

Під час попереднього судового засідання, що мало місце 10 червня 2015 року та судового засідання 17 вересня 2015 року позивачу та його представнику, роз»яснювалося право щодо можливості уточнення позовних вимог, роз»яснювалися процесуальні права передбачені ст.ст. 27, 31 ЦПК України, роз»яснювалися положення ст. 10 ЦПК України щодо принципу змагальності цивільного судочинства та обов»язку надання доказів, обов»язку встановлення належного відповідача у справі, необхідності встановлення власника веб-сайту на якому розміщена інформація та автора публікації (статті), зміст якої порушує честь і гідність позивача (а.с. 26-28, 68, 73).

Згідно ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» інтернет всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв'язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами.

Відповідно до ст. 435 ЦК України, первинним субєктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору.

Стаття 28 ЦК України встановлює, що фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. При здійсненні окремих цивільних прав фізична особа відповідно до закону може використовувати псевдонім (вигадане ім'я) або діяти без зазначення імені. Ім'я фізичній особі надається відповідно до закону.

Судом не встановлено, що автором інформації, яку позивач вважає такою, що принижує його честь та гідність є ОСОБА_3 (автор інформаційного матеріалу), а позивачем не було надано належних і допустимих доказів, які б вказували, що саме відповідач поширила вказану інформацію, оскільки на роздруківці наданої позивачем з мережі інтернет вбачається, що її автором є користувач мережі інтернет під ім»ям (псевдонімом) «Леся Мельник», а також не надав суду доказів хто є власником веб-сайту на якому розміщена інформація та хто (а.с. 9).

З клопотаннями про витребування доказів в порядку ст. 137 ЦПК Україні ні позивач, ні його представник до суду не зверталися.

Суд наголошує також і на тому, що в інформації, яку позивач вважає такою, що принижує його честь та гідність не конкретизовано людину про яку у ній йдеться мова, оскільки в ній говориться лише по людину під ім»ям чи псевдонімом «Кулик».

З копії паспорта громадянина України виданого на ім.»я позивача зазначається його ім.»я як «Кулик Сергій Миколайович», з урахуванням вказаної обставини, суд не може встановити чи саме відносно позивача було поширено інформацію, яка принижує його честь і гідність чи відносно іншої особи, що має ім.»я (псевдонім) «Кулик» (а.с. 4).

Показання свідків не беруться судом до уваги, оскільки вони стосуються лише поширення інформації ОСОБА_4 негативної інформації відносно позивача по місту ОСОБА_10 і його морального стану, той факт, що вони читали зміст такої публікації в мережі інтернет не доводить те, що цю інформацію пошив відповідач ОСОБА_3.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано доказів обставин поширення недостовірної інформації та поширення її саме відповідачем ОСОБА_3, у зв»язку із чим в задоволенні позову необхідно відмовити.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача ОСОБА_3 публічно вибачитися перед позивачем та зобов»язати в подальшому не вчиняти відносно нього дій, направлених на приниження честі і гідності, то вони не підлягаю задоволенню, оскільки такий спосіб судового захисту честі, гідності чи ділової репутації особи за поширення відносно неї недостовірної інформації не передбачено у ст.ст. 16, 277 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.

Враховуючи те, що судом не встановлено факту порушення права позивача в частині приниження його честі, гідності з боку відповідача, як наслідок, відсутні підстави для задоволення вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 222-226, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про захист честі і гідності, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 (десяти) днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст судового рішення складений 01 жовтня 2015 року.

Суддя Д.М. Кратко