Справа № 303/5457/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Власова С.О. і Джуги С.Д.,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31 жовтня 2014 р. за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - Банк) звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 у серпні 2014 р.

На обґрунтування Банк зазначав, що 26.03.2008 р. уклав із ОСОБА_3 кредитний договір на споживчі потреби в сумі 25000 доларів США та 3035.8 доларів США на сплату страхових платежів під 12% річних і кінцевим терміном повернення кредитних коштів не пізніше 23.03.2018 р., а з ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 - договір іпотеки належного їм житлового будинку № 37 по вул. Вишневій у с. Велику Лучки Мукачівського району Закарпатської області.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору Банк у рахунок погашення виниклої станом на 23.06.2014 р. заборгованості на загальну суму 91504.71 доларів США (1086160.85 грн.) просив звернути стягнення на вказаний житловий будинок шляхом його продажу з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою-покупцем, із можливістю здійснення усіх, передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, та виселити відповідачів.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 31.10.2014 р. у позові відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24.12.2014 р. указане рішення у частині вирішення вимог позову Банку до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та провадження у справі в цій частині закрито.

Іншою ухвалою цього ж суду від 24.12.2014 р. решту рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 р. ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 24.12.2014 р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Тобто, предметом апеляційного перегляду є позовні вимоги Банку до ОСОБА_2

Апелянт просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31.10.2014 р. та ухвалити нове про задоволення позову в оскарженій частині.

Письмових заперечень або пояснень відповідачка не подала, в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце розгляду справи була належно повідомлена.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення - скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із неможливості звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено примусово стягувати нерухоме житлове майн, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами в іноземній валюті.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права.

Так, згідно з положеннями ст. 33 ч.1 Закону країни «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За приписами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (надалі - Закон) протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Дія цього Закону не поширюється на осіб, які є суб'єктами Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Протягом дії Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють із урахуванням його норм. Під мораторієм розуміється установлене законом відстрочення виконання зобов'язань на певний період.

Однак, Закон дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, не зупиняє і не скасовує, тому й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, яка виключає можливість вжиття органами та посадовими особами, що здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників або іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності Закону.

Окрім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що боржник за основним зобов'язанням ОСОБА_3 помер ще 28.12.2012 р. (а.с.33). Банк теж не зазначив про це в своєму позові.

За правилами ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора.

Відповідно до вимог ст. 575 ч.1 цього Кодексу іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Тобто, в разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, які допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, і таким чином відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.

У відповідності з ч.1 ст. 523 ЦК порука чи застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Як видно з листа Мукачівської районної державної нотаріальної контори від 06.10.2015 р. на запит апеляційного суду, згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за померлим 28.12.2012 р. ОСОБА_3 у Мукачівській РДНК спадкова справа не заведена.

Отже, за відсутності даних про спадкоємців ОСОБА_3 (боржника) немає підстав стверджувати про заміну боржника за зобов'язаннями, а відтак - про наявність чи відсутність згоди іпотекодавця ОСОБА_2 забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, проте підлягає зміні лише в частині правового обґрунтування. У задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_2 належить відмовити за безпідставністю.

Керуючись Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.ст. 17, 33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 523, 575, 608, 1216, 1218 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 303 ч.1, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1, п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

2. Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31 жовтня 2014 р. щодо позовних вимог до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення змінити в частині правового обґрунтування.

3. Резолютивну частину цього рішення про відмову в позовних вимогах до ОСОБА_2 залишити без змін.

4. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: