У Х В А Л А

Іменем України

24 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Бондаренка Ю.О.,

суддів - Куцина М.М., Собослой Г.Г.,

при секретарі - Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ "Піреус Банк МКБ" про визнання кредитного та іпотечного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ "Піреус Банк МКБ" в якому просить визнати кредитний договір від 12 січня 2008 р. №121 та договір іпотеки від 12.01.2008 року №72 недійсними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що кредитний договір та заяву-анкету на отримання готівки від 08.01.2008 року вона не підписувала, а тому її волі на укладення договору не було, що є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Договір іпотеки є похідним від кредитного ,а тому в силу ст. 548 ЦК України він також є недійсним.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке що ухвалено з неповним з'ясуванням судом обставин справи та порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Крім підстав зазначених в позовній заяві апелянт вказує також на те , що відсутність її підпису свідчить про недодержання письмової форми договору, вона грошей за кредитним договором не отримувала, договір фактично укладено з нею як з фізичною особою, а кошти отримав ОСОБА_3 як підприємець, який до справи не залучений. Також апелянт вказує про наявність двох різних доручень, які уповноважували ОСОБА_3 діяти від її імені.

В судовому засіданні представник апелянта підтримаа апеляційну скаргу і просив задовольнити з підстав зазначених в ній.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що на його прохання щодо придбання автомобіля, дружина ОСОБА_1 надала йому доручення. На підставі доручення він звернувся в банк і від імені своєї дружини - позивачки по справі, оформив кредитний договір та договір іпотеки. За кредитні кошти ним був придбаний автомобіль. ОСОБА_1 договори не підписувала, всі підписи від імені позивачки здійснював він. Що стосується доручення, то він не бачив щоб нотаріус здійснювала будь які дописки.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.2, 3 ст.213 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 19 листопада 2007 року ОСОБА_1 нотаріально була оформлено довіреність на право її чоловіка ОСОБА_3 представляти її інтереси у будь-яких установах підприємствах та організаціях в тому числі підписувати від її імені будь-які дог8оворри цивільно-правового характеру, відкривати на ім'я довірительки банківські рахунки із правом розпорядчого підпису на банківських документах (а.с.52).

12 січня 2008 р. між ВАТ "Міжнародний комерційний банк", правонаступником якого є ПАТ "ПІРЕУС БАНК МКБ" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 121 за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 100000 доларів США в безготівковій формі на поповнення обігових коштів для збільшення товарообігу шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника зазначений в ст. 12 цього договору (реквізити та підписи сторін) (а.с.8-12).

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між ВАТ "Міжнародний комерційний банк" та ОСОБА_1, від імені якої на підставі довіреності діє ОСОБА_3, 12 січня 2008 року було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку передавався об'єкт незавершеного будівництва та земельна ділянка розміром 0,0122га. за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13 -19).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

ОСОБА_1, як на підставу для визнання правочинів недійсним, зазначала те що вона не підписувала кредитний договір.

Судом першої інстанції встановлено і сторонами не заперечувалось тієї обставини, що кредитний договір та договір іпотеки від імені ОСОБА_1 був підписаний її чоловіком ОСОБА_3, що також в судовому засіданні підтвердив ОСОБА_3

Довіреністю, відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України, є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Довіреність, на право ОСОБА_3 вчиняти дії від імені апелянтки, видана на 3 роки. На час укладення договорів довіреність не була скасована і не визнавалась недійсною, за таких обставин ОСОБА_3 укладаючи з банком договори від імені апелянтки, діяв в межах наданих йому повноважень.

Твердження апелянтки про недійсність кредитного договору посилаючись на те, що вона не отримувала грошей за цим договором є її довільним висновком, і не враховує тієї обставини що від її імені діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності, який і отримав гроші.

В матеріалах справи наявні два доручень, одне з яких з дописом нотаріуса про право від її імені укладати договору іпотеки нерухомого майна (а.с.52), інша без цього допису (а.с.20).

Як один примірник довіреності так і інший примірник містять розпорядження ОСОБА_1 на уповноваження ОСОБА_3 на укладення від її імені будь-яких договорів цивільно-правового характеру , до яких також відносяться кредитний та договір іпотеки.

Крім того допис здійснений нотаріусом був ним посвідчений, а ОСОБА_1 в цій частині його не оспорила, і довіреність в цій частині не визнавалась недійсною.

Сам факт укладення кредитного договору з фізичною особою з наданням грошей на поповнення обігових коштів, збільшення товарообігу, на поточний рахунок, не є підставою для визнання договору не дійсним, оскільки ця умова не суперечить ст. 203 ЦК України.

З врахування викладеного, суд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права які призвели або могли призвести до неправильного вирішення цього спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: