Провадження №2/461/274/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2015 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.

при секретарі Коружинець Н.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи Фридрака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Відділ у справах дітей Галицької районної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Відділ у справах дітей Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що шлюб між нею та відповідачем розірвано 22 квітня 2004 року. В шлюбі у них народились двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. В червні 2004 року вона виїхала в Ізраїль і проживає там по сьогоднішній день. Вже близько 10 років вона з дітьми проживає за кордоном. За всі ці роки спілкування з відповідачем відбувалось лише по телефону і під час чергової розмови відповідач заявив, що приїздити до них у нього не має наміру, оскільки у нього нова сім'я. Вже 10 років відповідач живе своїм життям, своїми інтересами, в які ні вона, ні їх діти не входять. Впродовж 10 років відповідач жодного разу не проявив турботу про сім'ю, зокрема: не цікавився навчанням дітей, не забезпечував необхідного харчування, не цікавився станом здоров'я дітей, не спілкувався з ними, не дбав про фізичний та духовий розвиток дітей, тобто жодним чином не виявляв інтересу до дітей та їх внутрішнього світу і таким чином самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. На сьогоднішній день вона самостійно займається вихованням та утриманням дітей, забезпечує їх всім необхідним без участі відповідача, а тому змушена звернутись в суд з позовом про позбавлення його батьківських прав.

В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві та просила таку задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала, подала заяву від ОСОБА_5 про визнання відповідачем позову в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, суд вважає за можливе розглядати справу, у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши інші матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано 22 квітня 2004 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.3).

Як вбачається із копій свідоцтв про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками таких записані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.4).

Таким чином, позивач є належним носієм права на подачу даного позову.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

Вирішуючи спір, необхідно не з'ясувати: які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, які безпосередні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей, у чому полягає винна поведінка відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками.

За п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"N 3, 30 березня 2007 р. особи можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, передбачених ст. 164 СК, а саме у разі ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків

мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України,обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_5 визнав позов в повному обсязі, про що надав суду нотаріально завірену заяву.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено факт ухилення ОСОБА_5 від виконання своїх обов'язків, оскільки останній не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, виховання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на їх фізичний та психологічний розвиток як складову виховання, а тому позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 165, 180 СК України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), суд -

в и р і ш и в :

позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя Мисько Х.М.