АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/1671/15 Головуючий в суді 1 інстанції: ОСОБА_1 Категорія: 48 Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року червня місяця 23 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Радченко С.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Цюрупинської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18.06.2013 року розірвано. Від шлюбу з відповідачем мають двох дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. З кінця серпня 2014 року, малолітній ОСОБА_7 проживає разом з позивачем та його батьками за адресою: м. Цюрупинськ, садівниче товариство «Нечаєво», буд. № 680 та знаходиться на повному його утриманні та вихованні. Враховуючи те, що відповідач не в змозі створити належні умови проживання дитини, не працевлаштована, не приділяє сину належної уваги та турботи та зважаючи на те, що відповідач не погоджується з тим, що їх син проживає з батьком, висуває вимоги про стягнення аліментів на її користь на утримання сина, після уточнення позовних вимог просив:

1) визначити місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_4.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 травня 2015 року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В письмових запереченнях ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги не визнає, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції враховано, що дитина за власним бажанням та з дозволу матері стала проживати у батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, висновок органу опіки та піклування, особисту прихильність дитини до батька.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Стаття 51 Конституції України закріплює рівність прав і обов'язків подружжя у шлюбі та сім'ї та однакову охорону державою як материнства, так і батьківства в цілях забезпечення охорони сім'ї та дитинства, що знайшло свій розвиток у ч. 2,3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком є забезпечення інтересів своєї дитини.

У чч. 1, 2 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України).

Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно роз'яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Врахування думки дитини щодо її життя передбачає ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов'язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують щоб дитина не розлучалася з батьками, всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Таким чином, при розгляді справ щодо місця проживання дитини, суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо місця проживання якого між сторонами виник спір.

Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилася проживати з матірю, а син ОСОБА_5, проживає разом з батьком ОСОБА_4 за адресою: м. Цюрупинськ, садівниче товариство «Нечаєво», буд. № 680, що підтверджується довідкою голови садівничого товариства «Нечаєво» та сторонами не заперечується (а.с.7).

Також, відповідно до довідки Цюрупинської гімназії Цюрупинської міської ради Херсонської області від 02.10.2014 року за вих. № 396 з вересня 2014 року малолітній ОСОБА_7, проживає з батьком, окремо від матері; батько приділяє багато уваги вихованню і навчанню свого сина (а.с.5).

З актів обстеження умов проживання, наданих органом опіки та піклування Цюрупинської районної державної адміністрації Херсонської області вбачається, що умови сімей як ОСОБА_4М так і ОСОБА_3 є задовільними (а.с.40-42).

Згідно наданих характеристик ОСОБА_4М та ОСОБА_3 характеризується виключно позитивно (а.с.54,64).

Відповідно до висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Цюрупинської міської ради, затвердженого рішенням Цюрупинської міської ради Цюрупинського району Херсонської області від 25.02.2015 року № 26, зазначено, що місце проживання малолітнього ОСОБА_7 може бути визначено як за адресою проживання батька ОСОБА_4 так і за адресою проживання матері ОСОБА_8 (а.с.39)

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 зазначила, що син в свій час відмовився з нею проживати, оскільки вона створила іншу сімю та після її одруження залишився проживати з батьком. Не заперечувала, що дитина не має з нею позитивного емоційного контакту, не виявляє бажання до спілкування, але вважає, що така поведінка сина викликана діями позивача щодо негативного налаштування супроти матері. Разом з тим, відповідачка не мала пояснень з приводу не здійснення нею дій направлених, в першу чергу, на налагодження відносин з сином, не відвідування його за місцем проживання, не звернення за допомогою до психологів, не звернення до органу опіки та піклування з заявою про встановлення часу спілкування з дитиною при тому, що перешкод з приводу такого спілкування з боку батька немає.

Також відповідач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції відмовилася називати адресу за якою вона проживала б з сином та створеною сімєю, мотивуючи не бажанням озвучувати цю адресу в присутності позивача, батька дитини. Не зазначала своє фактичне місце проживання для його обстеження з метою складання відповідного акту і органу опіки та піклування під час розгляду справи в суді першої інстанції. Не заперечувала, що позивач спілкується з донькою, яка проживає з нею, та сина відповідач відвідувала у школі, зараз у парку при сумісних зустрічах з дітьми.

Відповідач також не заперечує, що син не бажає проживати разом з її чоловіком. Разом з тим, дій, які свідчать про намагання налагодження стосунків як між нею та дитиною так і між дитиною та її чоловіком не здійснила. Пояснити своє бачення забрати сина проживати в її сімї без його бажання, попереднього налагодження з ним стосунків, відповідач не змогла, зазначивши, що дитина ознайомиться та звикне. Категорично заперечила щодо зясування думки дитини про його бажання с ким з батьків проживати.

Заперечень щодо схильності сина до батька не мала.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, виходячи із рівності прав та обов'язків батька і матері, а також те, що обоє з батьків належним чином відносяться до виховання своєї дитини, матеріальний та побутовий стан батьків щодо виховання та утримання дитини є рівними, взявши за істотну обставину інтереси дитини, яка виявила чітку прихильність до батька та бажання проживати у звичних для нього умовах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визначення місця проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_4

Посилання апелянта на те, що позивач не надає можливості сину бачитися із матірю, тим самим порушуючи права дитини і відповідача, до уваги колегією суддів не беруться, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 заперечує або перешкоджає спілкуванню дитини з матір'ю та про звернення останньою до відповідних органів з метою врегулювати зазначене питання. Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 так і не змогла пояснити, в чому полягають такі перешкоди, не змогла пояснити, чому вона не приїжджає до сина на вихідні дні та не проводить з ним час.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не може здійснювати утримання на належному рівні дитини, свій обовязок щодо її виховання поклав на батьків, до уваги колегією суддів не беруться, оскільки судом встановлено, що малолітня дитина прихильна до батька, останнім дитині створені всі належні умови, що позитивно впливає на її розвиток, поведінку і навчання. Отримання позивачем доходу, який не є офіційним, не свідчить про матеріальну неспроможність утримання дитини.

Доводи представника апелянта, що розлучення дитини з матірю може бути застосоване тільки у виняткових випадках, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки мати з сином не розлучена, батьківських прав, можливості приймати участь у вихованні сина, спілкуванні з ним не позбавлена.

Висновки місцевого суду щодо наявності правових підстав для задоволення позову належним чином мотивовані, підтверджуються матеріалами справи, узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. При цьому, суд дав належну оцінку зібраним у справі доказам, висновки щодо яких обґрунтовано виклав в мотивувальній частині рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги колегією суддів не приймаються до уваги як такі, що не підтверджені належними доказами, не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, та не спростовують мотивованих висновків суду, а тому підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: