РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.

при секретарі Греховій Г.Ю.,

за участю представників позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_4 перебувають у шлюбі з 20 травня 1978 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-БВ №340544 від 18 лютого 1978 року.

За час проживання у шлюбі та ведення спільного господарства ними набуто майно:

- 09.04.1998 року, під час перебування у шлюбі, набуто шляхом приватизації земельну ділянку площею 0,019 гектара на території Хмельницької міської ради, вул. Котовського (тепер вулиця Проскурівського підпілля) 106, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ІУ-ХМ №012615 від 25.05. 1998 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.11.2011 р., ОСОБА_4 є власником квартири за адресою м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля, буд. 106.

Згідно свідоцтва про право власності сер, CAE №295120 від 17.11.2011 року ОСОБА_4 є власником кафе з банкетною залою загальною площею 357,1 кв. м. за адресою м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля, 106.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК).

Об'єктом права спільної скісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільний сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є в спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, установлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (ст. 320 ЦК).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані гл. 5 ЦК.

Так, згідно з ст. 52 ЦК фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, всім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа - підприємець, яка перебуває в шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, всім своїм особистим майном і часткою в спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи - підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою - підприємцем) уважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи - підприємця може бути об'єктом спільної власності подружжя та предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст. 71 СК, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК). При цьому відповідно до ч. 3 ст. 71 СК речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,019 гектара на території Хмельницької міської ради, вул. Проскурівського підпілля (вулиця Котовського), 106, (державний акт на право власності на землю сер. ІУ-ХМ №012615 від 25 травня 1998 року);

Визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля, будинок 106.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину приміщення кафе з банкетною залою загальною площею 357,1 кв. м. за адресою: м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля, 106.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позов визнав.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 60 і ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільний сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є в спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, установлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (ст. 320 ЦК).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані гл. 5 ЦК.

Так, згідно з ст. 52 ЦК фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, всім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа - підприємець, яка перебуває в шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, всім своїм особистим майном і часткою в спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Майно фізичної особи - підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою - підприємцем) уважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи - підприємця може бути об'єктом спільної власності подружжя та предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до п. 23 означеної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. 23 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у шлюбі з 20 травня 1978 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-БВ №340544 від 18 лютого 1978 року.

Суд приходить до висновку, що спільною сумісною власністю подружжя - що підлягає поділу є наступне майно:

земельна ділянка площею 0,019 гектара на території Хмельницької міської ради, вул. Котовського (тепер вулиця Проскурівського підпілля) 106, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ІV-ХМ №012615 від 25.05. 1998 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.11.2011 р. ОСОБА_4 є власником квартири за адресою м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля, буд. 106.

Згідно свідоцтва про право власності серії CAE №295120 від 17.11.2011 року ОСОБА_4 є власником кафе з банкетною залою загальною площею 357,1 кв. м. за адресою м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля, 106.

Враховуючи наявність означеного майна та обставини справи, суд приходить до висновку, що слід задовольнити позов.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 70, 71 Сімейного кодексу України, п. п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд

вирішив:

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,019 гектара на території Хмельницької міської ради, вул. Проскурівського підпілля (вулиця Котовського), 106.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля, будинок 106.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину приміщення кафе з банкетною залою загальною площею 357,1 кв. м. за адресою: м. Хмельницький, вул. Проскурівського підпілля, 106.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1543 грн. 60 коп.

На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою, без участі якої проголошено рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Логінова С.М.