233 № 233/2881/15-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
07 серпня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Білик О. В.
при секретарі Кліменко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу неповнолітній дитині на виїзд з України на відпочинок та оздоровлення без згоди та супроводу батька, третя особа орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради Донецької області,-
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до матеріалів справи, 10 червня 2015 року судом було прийнято ухвалу про визнання явки позивача ОСОБА_1 обов*язковою для надання пояснень в судовому засіданні щодо обгрунтування мети поїздки за кордон, однак позивач до суду не з*явилася, надала заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутністю.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги положення статті 157 ЦПК України щодо строків розгляду цивільних справ, положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року стосовно розумних строків розгляду судових справ, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином у порядку ст. 74 ЦПК України.
Представник третьої особи ОСОБА_4 в судове засідання не з*явився, надав висновок з якого вбачається, що орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради Донецької області не заперечує проти надання матері ОСОБА_1 дозволу на тимчасовий виїзд за кордон з України разом з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти на відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 462624 (а.с.8).
Рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від 10 жовтня 2012 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини від його доходів щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, починаючи з 24 вересня 2012 року на користь ОСОБА_5 (а.с.11-12)

Рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від 05 серпня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано, за вибором позивача її прізвище відновлено на дошлюбне «Іонова» (а.с.9-10).

Рішенням Центрально Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 15 сінчя 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом № 2/0553/1726/12 від 10 жовтня 2012 року в загальному розмірі 13246 гривень 16 копійок (а.с. 13-17).

Згідно з довідкою, виданою 05 березня 2014 року комунальною медичною установою «Дитяче клінічне територіальне медичне об*єднання м. Макіївки Донецької області», ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку з діагнозом диспластична кардиопатія (а.с.51-54).

Як вбачається з протоколу огляду від 11 квітня 2013 року, при обстеженні нижніх кінцівок ОСОБА_3 виявлено ознаки органічної пірамідної недостатності (а.с.55-56).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.

Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Звертаючись із зазначеним позовом, позивач ставила питання про надання дозволу на багаторазове вивезення неповнолітньої доньки за межі України на один рік без згоди батька, проте норми чинного законодавста України передбачають саме надання судом дозволу на конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон, з визначенням його початку й закінчення.

Органом опіки та піклування Костянтинівської міської ради Донецької області до суду надано висновок про доцільність надання дозволу на виїзд неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу батька ОСОБА_2, на підставі того, що ОСОБА_1 та її донька бажають тимчасово виїхати за кордон у зв*язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції та за станом здоров*я малолітньої ОСОБА_3, яка страждає низкою захворювань, в тому числі диспластичною кардиопатією, потребує оздоровлення та лікування за кордоном (а.с.68).

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, при складанні зазначеного висновку органом опіки та піклування Костянтинівської міської ради Донецької області не було зазначено термін, на який позивач бажає вивезти дитину за кордон, а також країну, до якої хоче виїхати позивач з дитиною без згоди батька. Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради Донецької області не визначився з метою надання дозволу на виїзд дитини за відсутності згоди батька без обмеження будь-яким терміном та без зазначення країни, в яку дозволяється виїзд дитини, не врахував, що надання дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Крім того, висновок органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради Донецької області надано без вивчення та врахування думки батька дитини. Позиція батька викладена у висновку, виходячи зі слів позивача. У зв'язку з чим, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради Донецької області щодо надання дозволу на виїзд дитини ОСОБА_3, оскільки він наданий без з'ясування всіх обставин та є недостатньо обґрунтованим.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.

Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за кордон, вказана мета такого виїзду: лікування та оздоровлення, однак матеріали справи містять довідки лікаря про стан здоров'я дитини, в яких зазначено, що при обстеженні 11 квітня 2013 року нижніх кінцівок ОСОБА_3 виявлено ознаки органічної пірамідної недостатності, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку з діагнозом диспластична кардиопатія, довідка датована 05 березня 2014 року. Рекомендації лікаря щодо направлення на лікування та оздоровлення дитини відсутні, також відсутні рекомендації лікарів щодо лікування дитини за межами України. Крім того, суд зазначає, що позивач не надала доказів відносно надання запрошення родичів погостювати їй разом з дитиною за межами України, як і умов перебування дитини за кордоном. Не вказано на тимчасово окуповану територію із зазначенням конкретної адреси місця перебування дитини. Позивач вказує, що має на меті виїхати для відпочинку та оздоровлення до Румунії, Угорщини, Туреччини, Грузії, Болгарії, Чорногорії, Германії, Єгипту, Чехії, АРК Крим; для відвідування родичів до Російської Федерації, Іспанії, Польщі, Білорусії, однак доказів того, що вона придбала квитки, здійснила бронювання готелю, оформила путівки у туристичному агентстві - не надала, не вказала час, який вона планує перебувати з дитиною в зазначених країнах, не вказала місце перебування родичів, область та місто в якому вона буде перебувати з дитиною.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини без згоди батька за кордон необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.4 Закону України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", ст.ст. 6, 19, 141, 157 СК України, ст.ст. 3,10, 60, 80, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу неповнолітній дитині на виїзд з України на відпочинок та оздоровлення без згоди та супроводу батька, третя особа орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради Донецької області - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя