Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 0805/4947/12-ц Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
Провадження номер 22-ц/778/2770/15 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування суми боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, який в ході розгляду справи уточнював про стягнення суми боргу за розпискою.

В обґрунтування позову зазначав, що у жовтні 2006 року він позичив відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 375000 доларів США, що за курсом НБУ на той час склало 1875000,00 гривень на придбання механічного току та переоформлення договорів оренди земельних ділянок.

18 жовтня 2006 року відповідач оформив розписку, в якій зобов'язався повернути гроші до 01 жовтня 2009 року. Однак, незважаючи на його звернення, у визначений сторонами строк ОСОБА_4 гроші не повернув.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 11 062 500 гривень та судовий збір.

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 подав до суду зустрічний позов про визнання договору позики недійсним, а розписки від 18 жовтня 2006 року безгрошовою, де зазначав, що грошові кошти від ОСОБА_3 він не отримував, розписку не складав та підпис в розписці від його імені виконаний іншою особою, тому в нього не має ніяких зобов'язань перед ОСОБА_3, що регулюються договором позики.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2014 року за заявою представника ОСОБА_4 зустрічний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки не прийнято до уваги, що протягом двох років знаходження справи у суді ОСОБА_4 заперечував отримання грошей від нього та навіть подавав зустрічний позов про визнання недійсним договору позики, а розписки безгрошовою. Лише після того, як висновком експертизи підтвердився підпис на розписці ОСОБА_4, ним у жовтні 2014 року надана розписка про начебто повернення суми позики.Судом не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та навмисно прихований текст з висновку експертизи № 3860/3861 від 28.11.2014 року де зазначено, що розпорошення часток тонеру, яке з'являється на документі одночасно із друкуванням тексту і є невід'ємним від процесу утворення зображень. Крім того, суд не з'ясував, чому ОСОБА_3 поставив печатку саме ТОВ «Компанія Фенікс 2009», хоча це не єдине підприємство власником якого він є. Суд не встановив де ОСОБА_4 взяв гроші для повернення боргу та не дослідив, чи освідомлена дружина відповідача про те, що ним начебто повернена сума боргу. Тому суд не всебічно розглянув справу. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 жовтня 2006 року ОСОБА_4 взяв у ОСОБА_3 борг у сумі 375000,00 доларів США для купівлі механічного току та переоформлення договорів оренди земельних ділянок та зобов'язався повернути кошти до 01.10.2009 року (а.с. 58). На момент розгляду справи належність цієї розписки сторонами не оспорюється.

Разом з цим, під час розгляду справи представником відповідача ОСОБА_4 надана розписка від 15.09.2011 року за підписом ОСОБА_3 з печаткою ТОВ «Компанія ФЕНІКС 2009», зі змісту якої вбачається,що що ОСОБА_4 повернув ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 375000,00 доларів США за розпискою від 18.10.2006 року (а.с.155).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання відповідача ОСОБА_4 виконане належним чином, про що позивачем надана розписка від 15.09.2011 року, тому зобов'язання щодо повернення боргу є припиненими, а вимоги позивача безпідставними.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України повно та всебічно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дослідив надані ними докази і відповідно їх оцінив, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу та закон, що їх регулює.

За змістом ст. 1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, у строк та в порядку, що встановлені в договорі.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за розпискою від 18.10.2006 року (а.с.58).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4 подав зустрічний позов про визнання договору позики недійсним, а розписки від 18.10.2006 року безгрошовою (а.с.28-30).

В ході розгляду справи призначалася почеркознавча експертиза, відповідно висновків якої підпис під текстом розписки від 18.10.2006 року виконаний ОСОБА_4 при впливі на нього якихось тимчасових збиваючих факторів природного характеру (а.с.106-113).

Таким чином, відповідачем не спростовано укладання договору позики з ОСОБА_3 18.10.2006 року.

Разом з цим, у червні 2014 року представником ОСОБА_4 до суду надане клопотання про залишення зустрічного позову без розгляду та надана розписка від 15.09.2011 року про виконання зобов'язань ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 за борговою розпискою від 18.10.2006 року та отримання ОСОБА_3 суми 375000,00 доларів США за розпискою від 18.10.2006 року (а.с.155).

Із розписки від 15.09.2011 року слідує, що отримуючи від ОСОБА_4 повернення боргу у сумі 375000,00 доларів США ОСОБА_3 зазначив, що оригінал розписки від 18.10.2006 року ним втрачений, тому на підтвердження повернення коштів, крім особистого підпису, дану розписку він завіряє печаткою ТОВ «Компанія ФЕНІКС 2009», засновником та директором якого він є (а.с.155).

Позивач ОСОБА_3 підтверджуючи, що підпис під текстом розписки його та відтиск печатки ТОВ «Компанія ФЕНІКС 2009», керівником якого він є, заперечував написання тексту розписки, зазначаючи про те, що текст розписки був нанесений на чистий аркуш паперу, після того, як на ньому вже стояв його підпис та печатка підприємства.

Усуваючи вказані розбіжності, суд першої інстанції задовольнив клопотання позивача ОСОБА_3 (а.с.154) та призначив у справі комплексну судово-технічну та судово-хімічну експертизу на вирішення якої поставив питання, зокрема, чи піддавався документ (розписка від 15.09.2011 року), а саме відбиток печатки та підпис, термічному впливу барабана електрографічного друкованого пристрою; чи містяться у документі на поверхнях барвникових речовин відбитка печатки та підпису порошкова речовина електрографічного тонера та яка між собою послідовність нанесення у документі відбитка печатки, підпису та текстової частини (а.с.165).

Відповідно висновку № 3860/3861 від 28 листопада 2014 року судових криміналістичних експертиз реквізитів та матеріалів документів, експертами визначено, що безпосередньо як на поверхні фарбувальних речовин штрихів відтиску печатки від імені ТзОВ «Компанія ФЕНІКС 2009» та підпису від імені ОСОБА_3, так і навколо них з достатньо рівномірною щільністю спостерігаються окремі порошинки тонеру електрографічного (лазерного) багатофункціонального знакосинтезуючого пристрою.

Послідовність нанесення відтиску круглої печатки від імені ТзОВ «Компанія ФЕНІКС 2009» та виконання підпису від імені ОСОБА_3 в розписці від імені ОСОБА_5 із датою складання 15.09.2011 року про підтвердження ним сплати боргу ОСОБА_4 встановити неможливо через відсутність перетину між ними.

Послідовність нанесення друкованого тексту та відтиску круглої печатки від імені ТзОВ «Компанія ФЕНІКС 2009», а також друкованого тексту та підпису від імені ОСОБА_3 в цій же розписці встановити неможливо через відсутність необхідного обладнання (а.с.168 зв.).

Таким чином, висновки експертизи не підтверджують, що текст на розписці від 15.09.2011 року був нанесений пізніше, ніж печатка та особистий підпис ОСОБА_3

За цих обставин, висновок суду першої інстанції про те, що спостереження порошинок тонеру на поверхні фарбувальних речовин штрихів відтиску печатки ТзОВ «Компанія ФЕНІКС 2009» та підпису від імені ОСОБА_3, сама по собі не свідчить, що у даному випадку мала місце умисна фальсифікація з боку відповідача, є правильним та обґрунтованим.

Тому, доводи апелянта про те, що судом навмисно приховано текст з висновку № 3860/3861/ від 28 листопада 2014 року про те, що «після дослідження фарбувальних речовин відтиску печатки ТОВ «Компанія ФЕНІКС 2009» та підпису від імені ОСОБА_3 було встановлено, що як безпосередньо на поверхні їх штрихів так і навколо них з достатньо рівномірною щільністю спостерігаються окремі порошинки тонеру (розпорошення часток тонера, яке з'являється на документі одночасно із друкуванням тексту і є невід'ємним від процесу утворення зображень), є безпідставними з огляду на наступне.

За нормами ст. 147 ЦПК України, експерт дає у письмовій формі свій мотивований висновок, який приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім'я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав, докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання. Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо оцінив висновок експертів № 3860/3861/ від 28 листопада 2014 року про що зазначено в мотивувальній частині рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що висновок № 3860/3861/ від 28 листопада 2014 року не містить підтвердження нанесення тексту розписки пізніше ніж поставлені печатка та особистий підпис ОСОБА_3

Крім того, резолютивна частина висновку № 3860/3861/ від 28 листопада 2014 року не містить зазначення про те, що розпорошення часток тонера, яке з'являється на документі одночасно із друкуванням тексту і є невід'ємним від процесу утворення зображень. Такий текст зазначений в мотивувальній частині висновку експертів та до резолютивної частини висновку експертами не внесений.

З матеріалів справи не вбачається, що при дослідженні висновку експерта у суді першої інстанції позивачем ОСОБА_3 заявлялося клопотанням про виклик експертів для дачі усних пояснень свого висновку або клопотання про проведення додаткової експертизи з цього питання.

Таке клопотання не заявлено і представником апелянта у суді апеляційної інстанції.

Судова колегія не вбачила підстав з власної ініціативи пропонувати експертам давати усні пояснення до свого висновку. На думку колегії суддів, за неможливості встановлення послідовності нанесення друкованого тексту та відтиску круглої печатки від імені ТОВ «Компанія ФЕНІКС 2009», а також друкованого тексту та підпису від імені ОСОБА_3 в розписці від 15.09.2011 року, спостереження окремих порошинок тонеру безпосередньо як на поверхні фарбувальних речовин штрихів відтиску печатки від імені ТОВ «Компанія ФЕНІКС 2009» та підпису від імені ОСОБА_3, так і навколо них (розпорошення часток тонера, яке з'являється на документі одночасно із друкуванням тексту і є невід'ємним від процесу утворення зображень) не дають підстав вважати, що текст розписки був надрукований пізніше ніж поставлена печатка підприємства та підпис ОСОБА_3

Тому доводи апелянта про те, що розписка від 15.09.2011 року підроблена відповідачем ОСОБА_4 ґрунтуються на припущеннях, а в силу ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інших доказів на спростування повернення боргу ОСОБА_4 позивачем ОСОБА_3 не надано.

Щодо доводів апелянта відносно того, що відповідач ОСОБА_4 отримавши від нього позов про повернення боргу, заперечував проти отримання коштів та подав зустрічний позов про визнання договору позики недійсним, а розписки безгрошовою, то суд першої інстанції правомірно зазначив, що відповідач скористався своїми процесуальними правами, передбаченими ст. 27,31 ЦПК України та заперечуючи проти позову подав зустрічний позов.

Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду, необхідність подачі зустрічного позову була обумовлена неможливістю знайти розписку від 15.09.2011 року про повернення боргу ОСОБА_3 Знайшовши розписку, ОСОБА_4 подав заяву про залишення зустрічного позову без розгляду та надав розписку, якою спростовуються позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення боргу з ОСОБА_4, оскільки борг повернутий 15.09.2011 року.

Судова колегія вважає, що відповідач діяв в межах наданих йому процесуальним законодавством прав та обов'язків. Подача ним зустрічного позову про визнання недійсним договору позики та безгрошовість розписки, а в подальшому залишення такого позову без розгляду і надання оригіналу розписки про повернення боргу не впливає на правильність встановлення судом першої інстанції дійсних правовідносин сторін та на висновок суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Згідно з ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Зазначені вимоги статті закріплюють право боржника на отримання доказів, що підтверджують виконання зобов'язання.

Частиною 2 даної статті визначено, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наряду з цим, виконання зобов'язання підтверджується не лише наявністю у боржника розписки кредитора про виконання зобов'язання боржником.

Частиною 3 даної статті передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Зазначене свідчить про те, що наявність боргового документа - розписки у боржника підтверджує виконання навіть без поміток про це кредитора або його окремої розписки.

Із розписки від 15.09.2011 року вбачається, що ОСОБА_3 втрачена боргова розписка від 18.10.2006 року, тому на підтвердження повернення боргу ОСОБА_4 надана ця розписка (а.с. 155).

В силу абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Частиною 2 ст. 1051 ЦПК України передбачено, що у разі укладення договору позики в письмовій формі, він має бути спростований лише письмовими доказами та не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

На підтвердження повернення позики ОСОБА_4 надана розписка (оригінал), яка укладена в письмовій формі та є належним і допустимим доказом і оцінена судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України.

Відносно інших доводів апелянта про те, що суд не встановив, чому саме на розписці від 15.09.2011 року поставлена печатка саме ТОВ «Компанія ФЕНІКС 2009», оскільки апелянт є власником й інших підприємств, не встановлено звідки ОСОБА_4 взяв кошти, оскільки в нього наявні значні борги та якими купюрами здійснювалося повернення боргу, при поверненні боргу відсутні свідки, чи освідомлена його дружина про повернення коштів, то судова колегія зазначає, що зазначені доводи апелянта є безпідставними, не мають під собою правового підґрунтя та не впливають на правильність висновків суду про відмову у задоволенні позову.

Наявність на розписці від 15.09.2011 року печатки ТОВ «Компанія ФЕНІКС 2009» чи будь-якого іншого підприємства ОСОБА_3 не є підставою для неприйняття такої розписки належним доказом на підтвердження повернення боргу. З тексту розписки вбачається, що печатка поставлена на підтвердження повернення боргу саме ОСОБА_3, а не підприємству, яке є в його власності. Крім того, за борговою розпискою від 18.10.2006 року борг ОСОБА_4 отримав саме від ОСОБА_3, а не від будь-якого підприємства, яке належить ОСОБА_3, тому наявність, чи відсутність печатки будь-якого підприємства на розписці не впливає на правовідносини, які виникли між фізичними особами, сторонами у справі, щодо повернення боргу за позикою.

Цивільним законодавством в сфері позикових правовідносин не передбачено встановлення джерела наявності коштів як на дачу грошових коштів в борг так і на їх повернення, тому твердження апелянта про те, що суд не встановив звідки ОСОБА_4 взяв кошти на повернення боргу, не відповідає нормам цивільного законодавства, як не відповідає і довід про те, якими купюрами віддавався борг, оскільки норми ст.1046,1047, 545 ЦК України не передбачають вимоги щодо зазначення в договорі позики якими купюрами був наданий борг та якими повернений. Правове значення має обставина повернення тієї ж суми грошових коштів, що була позичена.

Як вже зазначалося, оскільки договір позики укладений в письмовій формі, він має бути спростований лише письмовими доказами і ніяк не може ґрунтуватися на показаннях свідків.

У абз. 2 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що зі змісту абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК України визначені прямо ( ч. 2 ст. 937, ч. 3 ст. 949 ЦК України).

Тому доводи апелянта про те, що мали бути присутні свідки при поверненні грошових коштів не ґрунтується на законі.

Щодо освідомлення дружини ОСОБА_4 про повернення коштів, то закон не вимагає згоди членів сім'ї на повернення боргу позичальником. За приписами ч.2 ст. 65 СК України, згода іншого із подружжя необхідна при укладенні договорів, в даному випадку договору позики, тому укладаючи договір позики з ОСОБА_3 18.10.2006 року вважається, що ОСОБА_4 діяв за згодою дружини.

У разі порушення прав та обов'язків дружини ОСОБА_4, вона має право самостійного звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Таким чином, даними доводами апелянта висновок суду першої інстанції про виконання відповідачем зобов'язань за договором позики від 18.10.2006 року не спростований.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: