Номер провадження: 22-ц/785/6455/15
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гончаренко В.М.,Короткова В.Д.

з участю секретаря - Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року, -

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 01.09.2014 року його дружина ОСОБА_3 уклала з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» договір фінансового лізингу № 011181, предметом якого є транспортний засіб ВАЗ 2114, 2013 року випуску вартістю 73000 грн.,сплативши перший внесок у розмірі 7300,00 грн.,що є її та позивача спільними грошовими коштами і зобов'язалася в подальшому сплачувати лізингові платежі у строки і відповідно до умов, передбачених договором.

Позивач посилався на те ,що відповідач ОСОБА_3 уклала договір фінансового лізінгу без відома і згоди позивача, що є підставою для визнання такого договору не дійсним.

Позивач просив :

- визнати недійсним договір фінансового лізингу № 011181 від 01.09.2014 року, укладений між ОСОБА_3 і ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс»;

- стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь позивача 7 300 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову.

Рішення ухвалено у відсутність відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 011181 від 01.09.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс".

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" // на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 7 300,00 грн..

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задовленні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позов , посилаючись на відсутність згоди подружжя на укладення правочину , виходив з обгрунтованості та доведеності позовних вимог .

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з наступного.

З матеріалів справи вбачається ,що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 з 25.03.1995 року перебувають у шлюбі , що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1, актовий запис № 86 від 25.03.1995 року (а.с. 8).

01.09.2014 року між відповідачами ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» був укладений договір № 011181 фінансового лізингу, відповідно до якого ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» (лізингодавець) зобов'язалося придбати у власність транспортний засіб ВАЗ 2114, 2013 року випуску (предмет лізингу), вартістю 73000 грн., і передати його у користування ОСОБА_3 (лізингоодержувачу), яка зобов'язалася сплатити лізингові платежі у строк і відповідно до умов, передбачених цим договором (а.с. 9-16).

Того ж дня, 01.09.2014 року, ОСОБА_3 сплатила на користь ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» 7300 грн., що підтверджується квитанцією № N18VQ54853 від 01.09.2014 року (а.с. 21).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору.

Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Тобто, нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу в силу положень Закону України «Про фінансовий лізинг» та параграфа 6 глави 58 ЦК України не є обов'язковим.

Відповідно до частин 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Матеріали справи не містять ,а позивачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази того,що сплачені ОСОБА_3 7300 грн. є спільним сумісним майном подружжя . Сам факт перебування сторін у шлюбі не є остаточним доказом у підтвердження того, що сплачені ОСОБА_3 кошти є спільним майном подружжя.

Відповідно до п.1.1 Договору лізингу предметом Лізингу є ВАЗ 2114 2013 року.

Згідно із п.1.3 договору лізингу ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу автомобіль ВАЗ 2114 2013 року випуску та передати відповідачу ОСОБА_3 автомобіль у користування.

Таким чином відсутнє майно яким розпорядився другий з подружжя , а проводиться по договору лише грошова оплата предмета лізингу ,грошові кошти не є предметом договору лізингу,а лише еквівалентом оплати за користування предметом лізингу.

Суд помилково виходив з того що предметом договору лізингу є цінне майно .

Суд першої інстанції задовольняючи позов не врахував вищенаведене та помилково виходив з того, що оскільки договір стосується цінного майна ,тому згода позивача на укладення оспорюваного договору мала бути подана письмово.

Правових підстав для задоволення позову у суду першої інстанції не було.

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову .

Відповіднео до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп.,сплачений товариством при принесенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» судові витрати у розмірі 121 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

В.М.Гончаренко

В.Д.Коротков