Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір відновлювальної кредитної лінії на суму 1 500 000 грн зі сплатою 21% річних строком до 01 жовтня 2018 року. На забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_4 укладено два іпотечні договори, а також між банком та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були укладені окремі договори поруки. Посилаючись на неналежне виконання позичальником обов'язків за кредитним договором, банк просив суд стягнути у солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 097 751 грн 02 коп.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2014 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у сумі 3 097 751 грн 02 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року рішення районного суду змінено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та окремо з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 2 697 305 грн 86 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 1 500 000 грн, заборгованість по процентам - 1 144 849 грн 28 коп., пеня по кредиту - 4 936 грн 65 коп., пеня по процентам - 47 474 грн 93 коп.

В решті позову відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами установлено, що 01 жовтня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_3 укладено договір відновлювальної кредитної лінії на суму 1 500 000 грн зі сплатою 21 % річних строком до 01 жовтня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 02 жовтня 2008 року укладено іпотечний договір, предметом якого є: нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2

Також на забезпечення виконання умов кредитного договору 10 жовтня 2009 року між банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 01 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_4 та окремо між банком та ОСОБА_6 укладено договори поруки.

Позивач належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав позичальнику кошти в сумі 1 500 000 грн відповідно до заяви про видачу готівки від 02 жовтня 2008 року.

Згідно з п.п. 3.3, 3.3.1 договору відновлювальної кредитної лінії позичальник зобов'язався точно в строки, обумовлені цим договором, повернути кредит в сумі 1 500 000 грн та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за цим договором, на першу вимогу банку в порядку, передбаченому договором достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості по кредиту, а також сплатити штрафні санкції в порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно п.п.3.2. договорів поруки солідарні боржники залишаються зобов'язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов'язання за кредитним договором не будуть виконані повністю.

В обумовлені кредитним договором строки відповідач своїх зобов'язань не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 3 097 751 грн 02 коп., яка складається з: основного боргу - 984 375 грн, простроченого боргу - 515 625 грн, прострочених процентів за користування кредитом за період з 02 жовтня 2008 року по 04 липня 2013 року - 1 144 849,28 грн, пені за прострочений борг за період з 01 листопада 2010 року по 04 липня 2013 року - 104 547,94 коп., пені за прострочені проценти за період з 01 листопада 2008 року по 04 липня 2013 року - 348 353,80 грн.

Відповідно до ст. 525 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843594/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 554 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843624/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843599/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 536 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843605/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843682/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843299/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843293/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843619/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2911/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> є обов'язковою для судів.

З огляду на зазначене, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідач не виконував умови кредитного договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника та поручителів у солідарному порядку. Крім того, змінюючи рішення апеляційного в частині розміру пені, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

Доводи касаційної скарги стосовно неврахування в розрахунку заборгованості сплати позичальником 314 000 грн, отриманих від продажу предмета іпотеки, спростовуються наявним в матеріалах справи розрахунком, з якого вбачається, що кошти отримані від продажу предмета іпотеки у сумі 314 000 грн були сплачені в якості процентів за користування кредитом (т. 1, а.с. 179).

Статтею 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337> визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2014 року в незмінній при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар Головуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін