Справа № 758/4961/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

30 вересня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, третя особа: ОСОБА_2 суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості мотивуючи свої вимоги тим, що 11.05.2004 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 (надалі - Третя особа) був укладений кредитний договір № КRР0А000400042, згідно умов якого Банк зобов'язався надати Третій особі кредит у розмірі 26 426, 00 грн. на термін до 10.05.2008 року, а третя особа зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Третя особа повинна надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. За користування кредитом Третя особа щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за Кредитом.

Зазначають, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Третій особі кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Остання ж в свою чергу не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, чим не виконала свої зобов'язання за вказаним Договором в у зв'язку з чим станом на 25.02.2015 року має заборгованість в розмірі 237 172, 15 грн., яка складається з: 20 046,51 грн. - заборгованість за кредитом; 59 284, 17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 157 841, 47 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Посилаються на те, що в забезпечення виконання зобов'язання за Договором № КRР0А000400042 від 11.05.2004 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) було укладено договір поруки.

Звертають увагу суду на те, що відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, а тому керуючись зазначеними нормами діючого законодавства, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вважає доцільним притягнути до відповідальності поручителя за Кредитним договором № КRР0А000400042 від 11.05.2004 року, яким згідно Договору поруки є ОСОБА_1, оскільки як останнім так і Третьою особою зобов'язання за Договором № КRР0А000400042 від 11.05.2004 року на даний час залишаються невиконаними, що порушує законні права Банку.

Враховуючи вищевикладене, а також керуючись ст.ст. 212, 509, 526, 527, 530, 554, 610 ЦК України звертаються з даним позовом до суду та просять стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним Договором № КRР0А000400042 від 11.05.2004 року в розмірі 237 172, 15 грн. та судові витрати.

В судове засідання представник позивача, відповідач та третя особа не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, представником позивача до суду надано заяву згідно якої останній просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Причини неявки в судове засідання відповідача та третьої особи суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу та ухвали рішення при заочному її розгляді за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.05.2004 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) та ОСОБА_2 (надалі - Позичальник або Відповідач) було укладено Кредитний договір № КRР0А000400042 (надалі - кредитний Договір) (а.с.7-9).

Суд проаналізувавши зміст правовідносин, які виникли між сторонами приходить до висновку, що вони підпадають під регулювання ст.ст. 1054-1056-1 ЦК України (Кредит), а також до них підлягають застосуванню загальні норми ЦК України, які визначають поняття зобов'язання та порядок його виконання, порядок укладення та виконання договорів.

Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п. 1 кредитного Договору, сторони погодили, що Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у АКБ «Мрія» поточний рахунок № 0530 ЗАО «ЗАЗ», на термін по 10.05.2008 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 32 716, 00 грн. на наступні цілі: купівля автомобіля - в сумі 26 426, 00 грн. і оплату страхових платежів в сумі 5 290, 00 грн., з виплатою відсотків за користування Кредитом в розмірі 1, 67 відсотків в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту і сплатою комісії в розмірі 0, 00 відсотків від суми наданого кредиту при наданні кожної суми, а також сплаті винагороди в розмірі згідно п. 1.3 Договору. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісячно у Період сплати, за який приймається період з 11 по 15 число кожного місяця. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі не менше 808, 64 гривень, для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка вбирає заборгованість за кредитом і відсотками за користування кредитом.

Судом встановлено, що Банком були надані Відповідачу кредитні кошти (кредит) в розмірі погодженому ними в Договорі, а саме в розмірі 32 716, 00 грн., шляхом їх безготівкового перерахування на відкритий у АКБ «Мрія» поточний рахунок № 0530 ЗАО «ЗАЗ», що відповідає умовам Договору, зокрема п.1.

Факт отримання Відповідачем кредитних коштів не спростований останнім та об'єктивно підтверджується наданим суду Розрахунком заборгованості станом на 25.02.2015 року, який суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ в розумінні ст. 57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність пояснень представника позивача в своєму позові про належне виконання Банком своїх зобов'язань за укладеним між сторонами кредитним Договором.

Як вбачається з п.п. Кредитного договору, сторони погодили, що Кредит надається в обмін на зобов'язання Позичальника по поверненню Кредиту, сплаті відсотків і комісії, винагороди у визначені даним Договором терміни.

Статті 526, 525 ЦК України визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З системного аналізу зазначених статей ЦК України з іншими його нормами можна зробити висновок, що на сторін договору покладається взаємний обов'язок з виконання взятих на себе зобов'язань належним чином, відповідно до погоджених умов в укладеному ними договорі, тобто кредитор має виконати належним чином взяті на себе свої зобов'язання, а боржник свої.

Як вбачається зі змісту статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вже зазначалося вище в п. 1.1.кредитного Договору, сторони дійшли згоди, що Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі не менше 808, 64 гривень, для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка вбирає заборгованість за кредитом і відсотками за користування кредитом (а.с. 7).

З викладеного можна зробити висновок, що укладений між сторонами Кредитний договір містить умову, згідно якої на Відповідача був покладений обов'язок повернути позику частинами (з розстроченням).

Як вже зазначалося вище Відповідачем грошові кошти (кредит) були отримані в повному обсязі, погодженому в укладеному між ним та позивачем кредитному Договорі, на умовах строковості, зворотності та платності в той же час судом встановлено, що останній свої зобов'язання за договором, які стосуються повернення кредиту та сплати процентів за його користування в строки та розмірі визначені кредитним Договором, належним чином не виконав, а саме останній після отримання кредиту не здійснював вчасно сплату зазначених платежів та не сплатив їх після закінчення строку на який надавав Кредит у зв'язку з чим в нього станом на 25.02.2015 року наявна заборгованість в загальному розмірі 237172, 15 грн., яка складається з: 20 046,51 грн. - заборгованість за кредитом; 59 284, 17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 157 841, 47 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що підтверджується наданим суду Розрахунком заборгованості за договором (а.с. 3-4), який суд визнає достовірним та правильним, оскільки він не спростований Відповідачем, та приймає його до уваги як належний та допустимий доказ в розумінні ст. 57-59 ЦПК України, який підтверджує факт виникнення заборгованості та її розмір.

Судом встановлено, що з 25.02.2015 року (день здійснення розрахунку заборгованості) по день ухвалення рішення, Відповідачем вищезазначена сума заборгованості в добровільному порядку погашена не була.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність наявності порушення права позивача, як Кредитора у зобов'язанні, яке виникло між ним та Відповідачем, та наявності в позивача суб'єктивного права вимагати усунення зазначених порушень шляхом стягнення заборгованості за кредитним Договором.

Статті 546, 548 ЦК України визначають, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно п. 1.4. кредитного Договору, забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за даним Договором є Договір застави автотранспорту (автомобіля ВАЗ-21099), який Позичальник повинен укласти з Банком разом з укладенням цього договору або після цього, а також всі інші договори застави, поруки тощо, укладені з метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором.

Судом встановлено, що 11.05.2004 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі - Кредитор), ОСОБА_1 (надалі - Поручитель) та ОСОБА_2 (надалі - Боржник) було укладено Договір поруки № КRР0А000400042 (надалі - Договір поруки), згідно умов якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за виконання зобов'язань боржника за кредитним Договором № КRР0А000400042 від 11.05.2004 року в повному обсязі, включаючи проценти за користування кредитом, пеню за прострочення сплати платежів і повернення кредитних коштів та інші штрафні санкції, передбачене вказаним Договором (а.с. 9).

За приписами статей ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з п.п. 3., 4. Договору поруки, у разі не виконання Боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

Як вже зазначалося вище, судом достовірно встановлено, що Боржником не виконано своїх зобов'язань за кредитним Договором № КRР0А000400042 від 11.05.2004 року, а саме не повернуто кредитні кошти та не сплачено проценти за їх користування в порядку та строк визначені Договором.

Згідно п. 4 Договору поруки, Поручитель зобов'язується в термін 30-ти днів з моменту отримання письмової вимоги Банка погасити заборгованість Боржника за кредитним Договором № КRР0А000400042 від 11.05.2004 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2015 року Банком на адресу Поручителя було направлено Повідомлення про порушення Боржником своїх зобов'язань за кредитним Договором № КRР0А000400042 від 11.05.2004 року та про необхідність сплати останнім простроченої заборгованості (а.с. 5, 6).

Судом встановлено, що Поручителем в порушення вищезазначених вимог норм чинного ЦК України, а також умов Договору поруки, не було повернуто Банку суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

Крім того, слід зазначити, що з моменту пред'явлення Банком вимог до Поручителя, останній не скористався своїм правом, наданим йому ч. 2 ст. 555 ЦК України та не висунув своїх заперечень проти вимоги кредитора, які міг би висунути сам боржник.

Пленум Верховного суду України в п. 2 своєї Постанови від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення в цивільній справі» роз'яснив, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і

обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, Верховний Суд України в Листі «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України», який рекомендований для врахування в практичній роботі судів, роз'яснив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено факт невиконання, як Боржником так і Поручителем своїх зобов'язань за кредитним Договором та Договором поруки, суд приходить до висновку про наявність порушення останніми права позивача як Кредитора в зазначених зобов'язаннях, і обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права, як стягнення з Поручителя суми кредиту в повному обсязі, а також нарахованих процентів та штрафних санкцій є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права.

Стаття одинадцята ЦПК України визначає, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача та необхідності задоволення його позову, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір в розмірі 2 371, 72 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 205, 207, 525, 526, 530, 546, 548,553, 554, 610, 611, 612, 625, 626, 628, 634, 638, 1048, 1049,1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 224, 226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», :

- заборгованість за кредитним Договором № КRР0А000400042 від 11.05.2004 року в загальному розмірі 237 172, 15 грн.;

- судовий збір в розмірі 2 371, 72 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного

Суддя В. С. Декаленко