Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального автотранспортного підприємства 1728 Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського суду від 2 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального автотранспортного підприємства 1728 Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 2 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального автотранспортного підприємства 1728 Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - КАТП 1728), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

З відповідача на користь позивача стягнуто 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пред'явивши даний позов, позивач не надав суду належних і допустимих законом доказів на підтвердження своїх вимог, не обґрунтував розміру заподіяної йому моральної шкоди, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про необхідність стягнення з нього морального відшкодування у сумі 5000 грн.

Позивач не довів факту нанесення йому моральної шкоди внаслідок ДТП, яке мало місце 14 травня 2013 року за участю водія Комунального автотранспортного підприємства 1728 ОСОБА_2 і позивача у справі ОСОБА_1, який не заперечив, що ОСОБА_2 добровільно відшкодував йому 1000 грн. моральної шкоди.

Покликаючись на ці обставини та враховуючи роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, відповідач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене місцевим судом рішення частковій зміні з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що постановою Рівненського міського суду від 28 травня 2013 року працівника відповідача у даній справі ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за те, що він 14 травня 2013 року о 16 год. 35 хв., керуючи вантажним автомобілем марки ГАЗ 5319, р. н. НОМЕР_1, належним КАТП № 1728, виїжджаючи з прилеглої території на вул. Чорновола у м. Рівному, не дав дороги та допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 2108, р. н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а. с. 37).

Рішенням Рівненського міського суду від 17 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Комунального автотранспортного підприємства 1728 і ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволено частково. З відповідача КАТП № 1728 на користь позивача стягнуто 3000 грн. відшкодування майнової шкоди. В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 6 жовтня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду від 17 липня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди скасовано. ОСОБА_3 у задоволенні цих позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю (а. с. 2-4).

Статтею 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Судом установлено, що внаслідок винних неправомірних дій водія КАТП 1728 ОСОБА_2 позивач зазнав моральних страждань, які були спричинені йому пошкодженням належного йому транспортного засобу, що потягнуло за собою вимушені зміни у його житті.

Наведене вище дає підстави зробити висновок про те, що за таких обставин вимоги позивача до відповідача КАТП 1728 про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими.

Проте зі справи видно, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача у сумі 5000 грн., місцевий суд не у повному обсязі врахував те, що смерть дружини позивача та його особисті захворювання (на що він покликався у своїй позовній заяві) не знаходяться у причинному зв'язку із ДТП, яка сталася з вини працівника КАТП 1728.

Тому з урахуванням цих обставин, а також виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції загальний розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 5000 грн. є дещо завищеним і підлягає зменшенню до 3000 грн.

Крім того, визначаючи розмір реального стягнення, суд першої інстанції безпідставно не врахував факту добровільного відшкодування позивачу ОСОБА_1 1000 грн. моральної шкоди працівником відповідача ОСОБА_2 у позасудовому порядку.

У зв'язку з цим ухвалене місцевим судом рішення не у повній мірі відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, через що підлягає відповідній зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 1167, 1172 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального автотранспортного підприємства 1728 Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 2 лютого 2015 року частково змінити.

Стягнути з Комунального автотранспортного підприємства 1728 Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн. відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення місцевого суду залишити без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: