АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - ОніщукМ.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року про відмову в забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2015 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати. Вважає, що суд першої інстанції дійшов не необґрунтованого та помилкового висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідач повторно не з'явився в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за відомою суду адресою. Відтак колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи в забезпеченні позову виходив з того, що обраний представником позивача захід забезпечення позову не є співмірним з заявленими вимогами, а також з того, що майно, на яке просив накласти арешт представник позивача, не є предметом та об'єктом заявлених вимог, а тому дані про продаж вказаного майна відповідачем не є достатніми для висновку, що без арешту цього майна буде неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З вказаними висновками суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 13.07.2015 до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики в загальній сумі 1 233 799 грн. 44 коп., з яких: 1 164 505 грн. 40 коп. - сума основного боргу; 69 294 грн. 04 коп. - три проценти річних від простроченої суми. Крім того позивач просив відшкодувати судові витрати в сумі 3 654 грн. 00 коп.

Також, 13.07.2015 представником позивача подана до суду заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (загальна площа 173,9 кв.м., вартість 695 000 грн., реєстраційний номер 0), а також на автомобіль BMW 6-siries Grand Coupe, державний номер НОМЕР_1, чорного кольору, 2013 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_3, що належать на праві власності відповідачу ОСОБА_6

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представником позивача вказувалось, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення боргу.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2015 відкрито провадження у справі.

Крім того, оскаржуваною ухвалою від 27.07.2015 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пункт 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Крім того, ч. 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача боргу за договором позики та трьох відсотків річних на суму 1 233 799 грн. 44 коп.

Матеріали справи містять дані про належність майна відповідачу та його вартість (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно а.с. 23-25 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу), тобто дотримано вимог процесуального закону щодо можливості накладення арешту на майно лише відповідача, з метою недопущення порушень прав третіх осіб. Крім того, з огляду на предмет і ціну позову, а також виходячи з наявності даних про намагання відповідача відчужити майно, вбачається, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про стягнення з відповідача грошової суми.

Таким чином, співвставивши заявлені позовні вимоги з обраним позивачем заходом забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку про їх співмірність, а відтак суд першої інстанції помилково виходив з того, що обраний представником позивача захід забезпечення позову не є співмірним з заявленими вимогами, а також з того, що майно, на яке просив накласти арешт представник позивача, не є предметом та об'єктом заявлених вимог, а тому дані про продаж вказаного майна відповідачем не є достатніми для висновку, що без арешту цього майна буде неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому, слід зазначити, що вжиттям такого заходу забезпечення позову не порушуються права відповідача, оскільки відповідач, до звернення стягнення на це майно у встановленому законом порядку, за умови набрання рішенням суду законної сили, має право вільно володіти та користуватись ним.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Отже, підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги у зв'язку з її обґрунтованістю та скасування ухвали суду про відмову в забезпеченні позову з постановленням нової ухвали про задоволення заяви.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 151-153, 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2015 року про відмову в забезпеченні позову - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Заяву представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме:

- квартиру АДРЕСА_1 (загальна площа 173,9 кв.м., реєстраційний номер 0), що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_6 (місце реєстрації: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2);

- автомобіль BMW 6-siries Grand Coupe, державний номер НОМЕР_1, чорного кольору, 2013 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_3, що належать на праві власності відповідачу ОСОБА_6 (місце реєстрації: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді