Справа № 361/9800/14-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/2244/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 46 07.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

07 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Требухівської сільської ради Броварського району Київської області про визначення порядку користування земельною ділянкою,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи вимоги тим, що співвласниками будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (12/18 часток), ОСОБА_4 (4/18 часток), ОСОБА_5 (1/18 часток), ОСОБА_2 (1/18 частки), будинок розташований на земельній ділянці пл. 0,1800 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згоди про порядок користування земельною ділянкою між співвласниками не досягнуто, він неодноразово звертався до Требухівської сільської ради із заявами щодо визначення порядку користування земельної ділянки, на якій розташований цей будинок. Просив виділити йому у користування частину земельної ділянки пл. 0,0100 га., у схематичному плані земельної ділянки позначену літерами С, D, E, F, розташовану по АДРЕСА_1, інші частини земельної ділянки залишити у загальному користуванні відповідачів.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив із того, що у матеріалах справи відсутні докази виділу земельної ділянки в натурі на місцевості та докази, що підтверджують право сторін на земельну ділянку в конкретних межах та конкретної конфігурації; крім того, позивачу його частка у житловому будинку не виділена в натурі та не встановлено порядку користування будинком, тому неможливо визначити порядок користування спірною земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, Требухівської сільської ради Броварського району Київської області визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/18 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до даних довідки № 962, виданої 11 грудня 2014 року Требухівською сільською радою Броварського району Київської області, згідно погосподарської книги № 22 за 1986-1990 роки особовий рахунок НОМЕР_1 головою господарства в АДРЕСА_1 була ОСОБА_7, яка померла 25 серпня 1989 року. На даний час в житловому будинку ніхто не зареєстрований і не проживає. Згідно облікових документів та Схеми розташування земельних ділянок під індивідуальну житлову забудову у АДРЕСА_1, та по облікових документах рахується земельна ділянка пл. 0,30 га., фактично в результаті обміру, площа земельної ділянки 0,1800 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до вимог ст. ст. 6, 7 Перехідних положень ЗК України, громадяни, що одержали у тимчасове користування земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази виділу земельної ділянки в натурі на місцевості та докази, що підтверджують право сторін на земельну ділянку в конкретних межах та конкретної конфігурації. Визначення порядку користування земельною ділянкою без врахування даних обставин не ґрунтується на законі та є неможливим.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність доказів виділу земельної ділянки в натурі на місцевості та доказів, що підтверджують право сторін на земельну ділянку в конкретних межах та конкретної конфігурації.

Із даними висновками погоджується колегія суддів, оскільки вони є обґрунтованими, послідовними та відповідають вимогам закону.

Обґрунтованим також є висновок суду першої інстанції про те, що визначення порядку користування земельною ділянкою є неможливим, оскільки позивач є власником 1/18 частини житлового будинку з надвірними спорудами, просить визначити йому порядок користування земельною ділянкою, при цьому його частка в житловому будинку не виділена в натурі та не встановлено порядку користування будинком.

Дійсно, на земельній ділянці, якою користуються всі сторони, розташований будинок, а тому певна частина земельної ділянки позивача також повинна знаходитися під будинком, що неможливо визначити до визначення порядку користування будинком або поділу його в натурі.

Таким чином не спростований доводами апеляційної скарги висновок суду першої інстанції про те, що визначення порядку користування земельною ділянкою без врахування вищевказаних обставин не ґрунтується на законі та є неможливим.

Колегія суддів враховує, що клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення порядку користування земельною ділянкою позивачем не заявлялося, а самостійно визначити такий порядок суд позбавлений можливості, оскільки визначення даних обставин потребує спеціальних знань.

Спростовуються обставинами справи доводи апелянта про те, що суд залишив без уваги прохання позивача про вирішення питання під час попереднього судового засідання про призначення будівельно-технічної експертизи для визначення можливих варіантів поділу земельної ділянки, оскільки таке клопотання заявлялося ним в первісному варіанті позовної заяви, залишеної ухвалою суду без руху, в подальшому позивач подав іншу редакцію позовної заяви, де в позовних вимогах такого клопотання не містилося.

Крім того, як вбачається із журналу судового засідання та технічної фіксації звукозапису від 26 січня 2015 року, судом перед початком розгляду справи по суті з'ясовувалася наявність клопотань у сторін, однак правом заявити відповідне клопотання позивач ані в цьому, ані в наступному судовому засіданні не скористався.

У апеляційній скарзі позивач клопотання про призначення експертизи також не заявляв.

При цьому колегія суддів враховує, відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року при вирішенні порядку користування спільною земельною ділянкою у резолютивній частині рішення в такій справі суд залежно від її обставин повинен вказати розміри й межі тих ділянок, які має використовувати кожна із сторін, і тих, які виділено для спільного користування, а також зазначити, як сторони мають проходити до будинку, будівель, споруд та на вулицю.

Враховуючи вищевикладене, заявлені позивачем вимоги не є доведеними і суд правильно відмовив у їх задоволенні.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не встановив обставини, за яких виникло порушення прав позивача та вину в цьому відповідачів, відхиляються колегією суддів, оскільки всупереч вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б дозволити встановити ці обставини.

Безпідставними є доводи апелянта, що судом першої інстанції не досліджувалися додаткові докази, оскільки із них неможливо зрозуміти, які саме докази суд не дослідив і яким чином це вплинуло на правильність рішення.

Відхиляються колегією суддів доводи про те, що суд першої інстанції не проаналізував посилання позивача на нормативні акти України та не взяв до уваги зазначені ним докази. Так із змісту рішення вбачається, що судом всебічно та повністю досліджено спірні правовідносини, надано їм належної оцінки та застосовано відповідні норми матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.