АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4105/15 Справа № 199/2817/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Подорець О. Б. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Ялової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2015 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому посилався на те, що 01 липня 2012 року в м. Дніпропетровську відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем „ВАЗ 217030", державний номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_2, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем „ХЮНДАЙ", державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, який йому належить на праві власності.

Дані обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2012 року про притягнення відповідача ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення.

25 квітня 2012 року між ПАТ "СК ВУСО" та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №АВ/6841934, відповідно до умов якого „ВАЗ 217030", державний номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_2, був застрахований від ризику автоаварії. У відповідності до умов даного договору, позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

Відповідно до звіту № 09/07/12 від 09.07.2012 року вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля складає 11 107,9 грн.

Оскільки на момент ДТП автомобіль Хюндай, державний номерний знак НОМЕР_2 був застрахований за договором майнового страхування в ПрАТ СК "Дніпромед", остання після сплати страхового відшкодування звернулося до ПрАТ СК "ВУСО". 01.12.2012 року між страховими компаніями було укладено договір про зарахування зустрічних однорідних вимог. Сума страхового відшкодування була розрахована ПрАТ СК "ВУСО" у відповідності до ст. 25 Закону України "Про страхування", ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на підставі звернення ПрАТ СК "Дніпромед" від 31.08.2012 року та страхового акту №4576/1-24 від 01.12.2012. Факт зазначеного зарахування зустрічних вимог підтверджується договором від 01.12.2012 року.

Згідно висновку № 575149 від 06.11.2012 року сума страхового відшкодування складає 9 450 грн. 45 коп.

У відповідності до вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивачем виплачено ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 10 450 грн. 45 коп. та за мінусом 1000 00 грн. франшиза сума складає 9 450,45 грн. Оскільки до теперішнього часу страхувальник не повідомив страховика про страховий випадок, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на їх користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 9 450,45 грн. та судові витрати

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2015 року ПрАТ "СК "ВУСО" у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування - відмовлено.

В апеляційній скарзі товариство ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі, а тому просить задовольнити позов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача необхідно відхилити із наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що 01 липня 2012 року в м. Дніпропетровську відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем „ВАЗ 217030", державний номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_2, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем „ХЮНДАЙ", державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, який є власником автомобіля.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 серпня 2012 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення. Ця постанова суду набрала чинності, а тому суд врахував її, відповідно до вимог ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України.

Автомобіль „ВАЗ 217030", державний номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_2 та внаслідок ДТП зазнав механічних пошкоджень, застраховано в ПрАТ "СК "ВУСО", на підставі Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 25 квітня 2012 року, укладеного із ОСОБА_2

Оскільки на момент ДТП автомобіль Хюндай, державний номерний знак НОМЕР_2 був застрахований за договором майнового страхування в ПрАТ СК "Дніпромед", останнє після сплати страхового відшкодування звернулося до ПрАТ СК "ВУСО".

01.12.2012 року між страховими компаніями було укладено договір про зарахування зустрічних однорідних вимог. Сума страхового відшкодування була розрахована ПрАТ СК "ВУСО" у відповідності до ст. 25 Закону України "Про страхування", ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на підставі звернення ПрАТ СК "Дніпромед" від 31.08.2012 року та страхового акту №4576/1-24 від 01.12.2012 року. Факт зазначеного зарахування зустрічних вимог підтверджується договором від 01.12.2012 року (а.с.22).

При вирішенні спору суд врахував вимоги ст. 541, ч.1 ст. 543 ЦК України.

Згідно висновку № 575149 від 06.11.2012 року сума страхового відшкодування складає 9 450,45 грн.

У відповідності до вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивачем виплачене ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 10 450 грн. 45 коп. з урахуванням 1 000 грн. франшизи.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінка майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом". Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому "Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів", затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Ст.ст.1187,1188 ЦК України та роз'ясненнями наданими в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року (з послідуючими змінами) "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним.

Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 9 450 грн. 45 коп., перейшло право вимоги, яке ОСОБА_4 на підставі ст.ст.1187, 1188 ЦК України, мав до відповідачів.

Відповідно до вимог п. ґ ч.38.1.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно ч. 33-1.1 ст.33-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Як вбачається із матеріалів справи, ДТП сталася 01 липня 2012 року, ОСОБА_3 повідомив ПрАТ "СК "ВУСО" про настання страхового випадку у передбачений п.33-1.1 ст. 33-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк, а саме протягом семи робочих днів, а саме 04 липня 2012 року, що підтверджується наданою квитанцією від 04.07.2012 року, наявною в матеріалах справи.

Оскільки відповідачем ОСОБА_3 виконані умови чинного законодавства щодо повідомлення страхової компанії про страховий випадок, а тому позовні вимоги позивача суд не задовольнив.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що є підстави для задоволення регресного позову страховика, оскільки відповідач ОСОБА_3 не повідомив належним чином страховика про ДТП.

В судовому засіданні знайшло підтвердження те, що ДТП сталася 01 липня 2012 року, а ОСОБА_3 повідомив ПрАТ "СК "ВУСО" про настання страхового випадку у передбачений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк - протягом семи робочих днів, а саме 04 липня 2012 року, що підтверджується наданою квитанцією від 04.07.2012 року, наявною в матеріалах справи (а.с.135).

Оскільки відповідачем ОСОБА_3 виконані умови чинного законодавства щодо повідомлення страхової компанії про страховий випадок, а тому обґрунтовано суд не задовольнив позовні вимоги.

Після отримання повідомлення від ОСОБА_3, ПрАТ "СК "ВУСО" ніяким чином не вимагало від страхувальника необхідності здійснення яких-небудь додаткових дій, чи надання додаткових документів.

А тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи скарги про те, що страховику надається повідомлення лише за визначеною формою, оскільки ПрАТ "СК "ВУСО" також не надало ніяких письмових доказів про те, що це повідомлення від ОСОБА_3 не відповідало зразку, встановленому МТСБУ.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивач не надав суду достовірних та належних доказів, які б спростовували докази відповідача, а тому не довів свої позовні вимоги відповідно до вимог ч. 3 ст.10, ст.ст. 11, 60,64, 131 ЦПК України.

Виходячи з цього, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: