АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

01 жовтня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Бабіч К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року,

встановила:

у вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики, укладеним між ними 26.12.2012 р., з урахуванням уточнень, яка складається з суми боргу - 164 000 дол. США та 5 000 євро, відсотків в сумі 132 772, 6 дол., США та 4 047,95 євро, плати за користування позикою (коефіцієнт) за сім місяців - 392 342 грн. 41 коп.

Відповідач ОСОБА_2 в березні 2015 р. звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним договір позики та зарахувати сплачені ним ОСОБА_1 кошти, визначивши суму заборгованості - 811 112 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року позов було задоволено частково - стягнуто на користь позивача суму заборгованості та відмовлено у стягненні витрат на правову допомогу, в задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідача - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні основного позову та задовольнити зустрічний, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що він 26.12.2012 р. уклав з ОСОБА_2 договір позики, за умовами якого дав йому на термін до 26.02.2014 р. кошти в сумі 164 000 дол. США та 5 000 Євро зі сплатою 30% річних плюс коефіцієнт в розмірі 4 551 дол. США на місяць в гривні по курсу на день сплати кожного місяця. В уточненій позовній заяві від 06.11.2014 р. (а/с16 т.1) позивач вказував, що ОСОБА_2 сплачував йому коефіцієнт до лютого 2014 р., після закінчення строку дії договору сплатив ще двічі, а тому просив стягнути з нього основну суму боргу, щомісячний коефіцієнт за 7 місяців: з квітня 2014 р. по жовтень 2014 р. в сумі 392 342 грн. 41 коп., та відсотки за користування коштами за період з 26.02.2012 р. по 06.11.2014 р. в сумі 132 772,6 доларів США та 4 047,95 Євро.

Відповідач ОСОБА_2, заперечуючи проти заявленого позову, подав зустрічний позов, в якому просив визнати укладений договір позики недійсним, оскільки ОСОБА_1 не є фінансовою установою, а тому не мав права видавати позику в іноземній валюті, фактично кошти були передані в сумі 131 085 200 грн., що було на той час еквівалентно 164 000 дол. США та 5 000 євро. Оскільки він сплатив за цей час ОСОБА_1 кошти в сумі 552 540 грн., він просив їх зарахувати на погашення тіла позики та визначити загальний розмір заборгованості в сумі 811 112 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 р. основний позов було задоволено частково - стягнуто заборгованість, яка складається з суми позики, процентів та коефіцієнту і відмовлено в стягненні витрат на правову допомогу, а також відмовлено у визнанні договору позики недійсним.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання Договору позики, укладеного між сторонами 26.12.2012 р. недійсним.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 192, 524, 1046-1049 ЦК України.

Задовольняючи основний позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір позики 26.12.2012 р., однак ОСОБА_2 не виконував належним чином взятих на себе зобов'язань, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка утворилась заборгованість, яка складається із суми позики, процентів за користування коштами та коефіцієнту.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Ст. 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Доводи, викладені представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в апеляційній скарзі щодо відсутності повноважень у ОСОБА_1 на здійснення діяльності із надання фінансових послуг - надання позики в іноземній валюті, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки укладення такого договору між сторонами не суперечило положенням ст. 533, 1046, 1048 ЦК України. Вказані доводи були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Разом з тим, суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо нарахування процентів за період з 26.02.2012 р., оскільки договір позики був укладений лише 26.12.2012 р.

Також не відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції щодо включення щомісячного коефіцієнту до складу процентів. Розмір процентів за користування коштами був узгоджений між сторонами в розмірі 30% річних, що становить 2,5% на місяць. Також між сторонами було узгоджено сплату коефіцієнту, як частки від прибутку в твердій грошовій сумі.

Колегія суддів вважає, що положення п. 1.2 Договору позики щодо обов'язку позичальника сплачувати кожного місяця 30 відсотків річних та коефіцієнту в сумі 4 551 дол. США, слід трактувати як сплату спільної суми процентів та коефіцієнту, оскільки відповідно до пунктуації в даному пункті договору ця сума зазначена після коми у дужках, тоді як сума 30% річних становила 4 265 дол. США на місяць. Тому колегія суддів виходить з того, що між сторонами було погоджено, що за користування позикою ОСОБА_2 повинен сплачувати 30 процентів річних та коефіцієнт, що разом становить 4 551 дол. США на місяць в гривнях по курсу НБУ на день сплати кожного місяця 26 числа.

До закінчення терміну дії договору - 26.02.2014 р. ОСОБА_2 мав сплатити проценти разом з коефіцієнтом в загальній сумі 515 791 грн. 64 коп. відповідно до курсу дол. США станом на 26 число кожного місяця.

Оскільки за умовами договору проценти за користування коштами та коефіцієнт становили 30%, суму позики слід обчислювати у доларах за курсом валютної пари на день укладення договору, що становило 1, 32 (5 000 Євро х 1,32= 6 600 дол. США).

Після закінчення строку дії договору та в межах заявлених ОСОБА_1 вимог, ОСОБА_2 мав сплачувати по 2,5 % від суми позики щомісячно, що становило 4 265 дол. США у гривні за курсом НБУ на 26 число кожного місяця протягом 8 місяців (з лютого по жовтень 2014 р.). Загальна сума процентів за цей період становить 410 549 грн. 59 коп.

Таким чином, ОСОБА_2 за умовами договору мав сплатити по 26.10.2014 р. коефіцієнт та проценти в загальній сумі 926 386 грн. 23 коп.

В матеріалах справи містяться квитанції про перерахування відповідачем коштів: спочатку на в ПАТ «ВіЕйБі» Банк», а з квітня 2014 р. - на картковий рахунок ОСОБА_1 - НОМЕР_1 в ПАТ «ПриватБанк».

Дата СумаСума у валюті за курсом НБУ
2013 рік
28.0120 000
29.0117 000
26.0218 000
01.0316 890
07.032 000
27.03 36 850
29.0427 000
30.049 950
05.0620 000
13.0617 100
03.0719 000
09.0710 000
11.078 100
05.0815 000
07.0815 000
09.087 000
28.0817 000
30.0810 000
02.0910 000
01.1013 000
04.1010 000
09.1014 300
28.10.10 000
29.1010 000
01.1110 000
05.117 350
04.1210 000
16.1210 000
24. рік
18.0210 000
10.0420 000
26.047 000
05.0615 000
30.0510 000
11.06 9 000
01.072 000
02.072 000
03.072 000
04.072 000
07.074 000
08.072 000
01.081 000
07.082 000
11.082 000
12.081 000
13.081 000
15.081 000
16.08 1 000
18.081 000
22.082 000
26.083 000
01.0913 000
09.093 000
10.092 000
03.102 000
05. рік
02.02500
04.02500
06.02500
08.02500
10.02500
12.02498
14.02498
16.02500
18.02500
20.02500
22.02498
24.02500
26.02500
28.02500
02.03500
05.03500

Квитанції, датовані 27 та 28 листопада 2012 р. про перерахування ОСОБА_2 коштів в сумі 13 000 грн. та 12 000 грн. колегія суддів до уваги не бере, оскільки вони були сплачені ще до укладення вказаного договору позики (а/с 169 т. 1).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 стверджувала, що кошти, сплачені ОСОБА_2 після березня 2014 р. не підлягають зарахування в погашення заборгованості за даним договором, оскільки сплачувались на погашення інших договорів між тими ж сторонами. Однак допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що всі зазначені кошти були сплачені за вказаним договором позики.

Загальна сума сплачених ОСОБА_2 за період з січня 2013 р. по березень 2015 р. процентів та коефіцієнту становить 528 234 грн. Відповідно різниця між належними до сплати та сплаченими сумами становить 398 152 грн. 23 коп.

Оскільки ОСОБА_2 до цього часу основну суму позики не повернув, сплачені ним кошти не підлягають до зарахування на погашення суми позики, рішення суду першої інстанції в частині вирішення основного позову щодо стягнення суми позики є вірним і скасуванню не підлягає.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині вирішення вимог про стягнення процентів та коефіцієнту та ухвалити в цій частині нове рішення - про часткове задоволення вимог про стягнення процентів та відмови в частині стягнення коефіцієнту.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року скасувати в частині вирішення вимог про стягнення процентів та коефіцієнту та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти в сумі 398 152 грн. 23 коп. В задоволенні вимог про стягнення коефіцієнту відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 2756/12594/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7512/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.