АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/1679/15 Головуючий в суді 1 інстанції: ОСОБА_1 Категорія: 27 Доповідач: Склярська І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року червня місяця 23 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Радченко С.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 30 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення коштів банківського вкладу та нарахованих процентів, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 21.06.2013 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) з Правилами № 2500 UAH, за умовами якого позивач внесла на вкладний рахунок № 2500 грошові кошти в сумі 28 000 грн. з розміром процентної ставки 6% річних, на строк з 21.06.2013 року до фактичного дати отримання вкладником коштів у банку.

Також, 21.06.2013 року між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про відкриття та комплексне разрахунково-касове обслуговування банківських рахунків фізичної особи (з Правилами) № 2500, відповідно до якого ОСОБА_3 внесла на відкритий на умовах тарифного плану «Активні гроші плюс» картковий рахунок № 9298 грошові кошти в розмірі 2 000 грн. з розміром процентної ставки 20% річних.

Враховуючи те, що незважаючи на неодноразові звернення позивача до Банку з вимогою про повернення суми вкладів разом з нарахованими відсотками, відповідачем до теперішнього часу кошти не повернуто, та зважаючи на те, що своїми діями відповідач завдав позивачу моральну шкоду, після уточнення позовних вимог, просила:

1) стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором банківського вкладу № 2500 UAH від 21.06.2013 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 33936,00 грн. та суму 3% річних 766,36 грн., нарахованими процентами за період з 04.04.2014 року по 02.03.2015 року 2849,10 грн., а всього 37551,46 грн.

2) стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором банківського вкладу № 2500 від 21.06.2013 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 2424,00 грн. та суму 3% річних 54,74 грн., нарахованими процентами за період з 04.04.2014 року по 02.03.2015 року 678,36 грн., а всього 3157,10 грн.

3) стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона від 30 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором банківського вкладу № 2500 UAH від 21.06.2013 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 33936,00 грн. та суму 3% річних 766,36 грн., нарахованими процентами за період з 04.04.2014 року по 02.03.2015 року 2849,10 грн., а всього 37551,46 грн. Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором банківського вкладу № 2500 від 21.06.2013 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 2424,00 грн. та суму 3% річних 54,74 грн., нарахованими процентами за період з 04.04.2014 року по 02.03.2015 року 678,36 грн., а всього 3157,10 грн. Стягнуто з ПАТ«УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволені позовних вимог залишити в силі, в частині задоволених позовних вимог скасувати та закрити провадження у справі.

Письмові заперечення до суду апеляційної інстанції не надходили.

Представник банку в судові засідання суду апеляційної інстанції не зявлявся, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчать його неодноразові заяви про відкладення розгляду справи. Неявка представника банку, в силу ч.2 ст.305ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, представників позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Задовольняючи позов в частині стягнення грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися договірні відносини які повязані з неналежним виконанням банком договірних зобовязань з приводу відкриття та розміщення грошових коштів на депозитних та поточних рахунках, а також доведеністю відсутності грошових коштів позивача на вкладних рахунках, що є порушенням умов укладених між сторонами договорів банківського вкладу, і як наслідок порушення прав позивача.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з підстав її заподіяння позивачу.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу: банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 21 червня 2013 року укладений договір банківського вкладу (депозиту) з Правилами №2500 (а.с.6), згідно до умов якого банк прийняв від неї грошові кошти в сумі 28 000 грн., що підтверджується квитанцією №76 від 21 червня 2013 року (а.с.7).

Також, 21 червня 2013 року між сторонами укладений договір-анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківських рахунків фізичної особи (з Правилами) (а.с.81) згідно до умов якого банк прийняв від неї грошові кошти в сумі 2 000 грн., що підтверджується квитанцією №78 від 21 червня 2013 року (а.с.9). При цьому зазначений договір-анкета, з урахуванням його предмету, Правил (а.с.75-78) та загальної інформації щодо пакету «Активні гроші плюс» (а.с.79) за своєю правовою природою відноситься до договору банківського вкладу.

Матеріалами справи доведено звернення позивача до банку з вимогою про повернення грошових коштів належних останній ( а.с.10,12,13)).

Обовязок Банку щодо збереження вкладу, виплати вкладникові таку саме суму вкладу та проценти на нього визначені Правилами розміщення вкладів фізичних осіб ( а.с.с75-78).

Листами від 24.04.2014 року та від 12.09.2014 року банком рекомендовано звернутися позивачу до правоохоронних органів та поставлене ним питання підлягає розслідуванню в рамках кримінального провадження (а.с.11,14).

Сума заявлена позивачем до стягнення, банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі, не оспорюється.

З огляду на зазначені вимоги закону, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, застосувавши до спірних правовідносин норму закону, яка підлягала до застосування та встановивши, що грошові кошти, які зараховувались на вкладні рахунки відкриті на підставі укладених між сторонами договорів банківського вкладу, позивачем не знімалися, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки між сторонами виникли цивільно-правові правовідносини з приводу відкриття та розміщення грошових коштів на депозитному та картковому рахунках, а питання та ступінь вини працівників банку не впливає на обов'язок банку щодо належного виконання взятих на себе зобов'язань за договорами.

При цьому суд першої інстанції правильно виходив з того, що між сторонами виникли договірні відносини з договорів банківського вкладу, і саме Банк, як сторона договору, відповідає за невиконання взятих на себе зобовязань перед вкладником, що також передбачено умовами п.3.1 Правил.

Посилання апелянта на те, що незалучення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до участі в справі як осіб, які заподіяли шкоду, є порушенням п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вирок суду за наслідками розгляду кримінального провадження не ухвалено, а тому в силу ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 17 КПК України, вину ОСОБА_6, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення не встановлено.

Колегія суддів не приймає як належні доводи позивача, що позовні вимоги у справі фактично зводяться до питання відшкодування шкоди, завданої позивачеві внаслідок кримінального правопорушення та те, що суд не дослідив питання недоведеності в діях заподіювача шкоди колишніх працівників банку повного складу цивільного правопорушення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено характер спірних правовідносини, які повязані з неналежним виконанням банком договірних зобовязань з приводу відкриття та розміщення грошових коштів на депозитних та поточних рахунках.

Окрім цього, підставою позову позивачем було визначено, як неналежне виконання банком взятих на себе зобовязань за договорами банківських вкладів, при цьому позивач послався на норми ст.ст.1058-1060 ЦК України, а тому положення ст. 1172 ЦК України застосуванню у спірних правовідносинах не підлягають, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України (справа № 6-149цс13 від 29.01.2014 року)

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що втрата банківського вкладу позивача внаслідок його привласнення групою осіб за участю ОСОБА_6, ОСОБА_5 має бути кваліфікована як шкода, спричинена внаслідок кримінального правопорушення (ч.1 ст. 1177 ЦК України), оскільки положення ст. 1177 ЦК України до спірних правовідносини застосуванню не підлягають.

Судом першої інстанції досліджені докази та правильно встановлені обовязки банку щодо повної відповідальність за збереження коштів вкладника, сплати відсотків, повернення депозитних коштів.

Висновки місцевого суду щодо наявності правових підстав для задоволення позову в частині стягнення банківських вкладів належним чином мотивовані, підтверджуються матеріалами справи, узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. При цьому, суд дав належну оцінку зібраним у справі доказам, висновки щодо яких обґрунтовано виклав в мотивувальній частині рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині колегією суддів не приймаються до уваги як такі, що не підтверджені належними доказами, не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, та не спростовують мотивованих висновків суду, а тому підлягають відхиленню.

Разом з тим, задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 500 грн., суд першої інстанції не звернув увагу, що ні нормами Конституції України, ні законом чи іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, ні договорами не передбачено право на відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди у звязку з неповерненням банківського вкладу, а тому позовні вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, в звязку з чим рішення суду в частині стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 30 квітня 2015 року в частині стягнення моральної шкоди в сумі 500 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Це ж рішення в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: