Справа № 204/2367/15-ц
Провадження № 2/204/1413/15
РІШЕННЯ

Іменем України

02 червня 2015 року м.Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

з участю секретаря Духневича В.С.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, компенсацію за затримку розрахунку та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

14 квітня 2015 року до суду надійшов цивільний позов, у якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути із відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 23452грн.56коп., компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 8499грн.62коп., вихідну допомогу в сумі 10872грн.30коп., моральну шкоду у сумі 18347грн., компенсацію за затримку розрахунку у розмірі його середнього заробітку по день фактичного повного розрахунку у сумі 3624грн.10коп. на місяць або 116грн.91коп. на один календарний день затримки, що складає 9001грн.85коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 11 серпня 2011р. позивач працював у ТОВ «Рекуперація свинцю». 16 березня 2015р. звільнився за власним бажанням згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України, через систематичну затримку заробітної плати, а з початку 2015р. і до моменту звільнення її невиплату. Сума заробітної плати, нарахованої але не виплаченої за січень, лютий та березень 2015р. обрахована за середнім заробітком, а саме: за 2014 рік: вересень-3561,15 грн., жовтень - 3671,00 грн., листопад - 3676,77 грн., грудень - 3424,88 грн., за 2015 рік: січень - 3624,10 гривень, лютий - 3624,10 гривень, березень (з 1 по 16 березня) - 1870,56 гривень. Разом сума заборгованості по заробітній платі за 7 місяців становить - 23452,56 гривень. Перерахунок суми компенсації за невчасно виплачену зарплату склав за 2014 рік: вересень -1042,78 грн., жовтень-963,71 грн., листопад-878,67 грн., грудень-694,88 грн., за 2015 рік: січень-1196,19 грн., лютий - 953,57 грн.,березень -261,88 грн. Сума компенсації за невчасно виплачену заробітну плату становить 8499,62 грн. З урахуванням вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, а саме 10872,30 гривень. Загальна сума заборгованості 42824,48 гривень.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від нього надійшла заява, у якій просив розглядати справу за відсутності свого представника, позовні вимоги визнав у частині заборгованості по заробітній платі та компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

11 серпня 2011р. ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ТОВ «Рекуперація свинцю» слюсарем-ремонтником, на підставі наказу №8-к від 08.08.2011р., що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.6).

Згідно з наказом №15-к від 16.03.2015р. позивач був звільнений на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України на підставі поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням (а.с.77, 79).

У відповідності до довідки ТОВ «Рекуперація свинцю» ОСОБА_1 працював з 11.08.2011р. слюсарем-сантехніком, 03.09.2012р. був переведений слюсарем по ремонту технологічного обладнання, 16.03.2015р. був звільнений у відповідності до ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.69).

Згідно з довідкою про заробітну плату ОСОБА_1 від 29.065.2015р. №156 заборгованість по заробітній платі при звільненні тобто на 16.03.2015р. становить 16654грн.28коп. (а.с.36).

Як передбачено ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата працівникам виплачується регулярно в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У судовому засіданні встановлено та це не оспорюється сторонами, що вказані вимоги закону відповідачем були порушені, у результаті чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по виплаті заробітної плати за період з вересня 2014 року по березень 2015 року у розмірі 23452грн.56коп. Тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню, у розмірі, який визнається відповідачем, а саме - 23452грн.56коп.

Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

25.03.2015р. позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив здійснити з ним повний розрахунок по заробітній платі (а.с.13).

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було та остаточний розрахунок при звільненні не був проведений, внаслідок чого станом на теперішній час існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 23452грн.56коп.

У відповідності до вимог ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним.

Так, Верховний Суд України в п.20 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз'яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з ТОВ «Рекуперація свинцю» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 9001грн.85коп.

Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

Позивач у своїх вимогах просить стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 9001грн.85коп. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то ця вимога підлягає задоволенню у межах, яких була заявлена, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 9001грн.85коп.

Щодо вимоги позивача про стягнення суми компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, необхідно зазначити наступне.

Згідно із ст.ст.1-4Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції за період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

На підставі зазначених вимог закону відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію втрати частини його доходів, яка обчислюється відповідно до ст.4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв'язку з порушенням терміну їх виплати», затвердженого постановою КМ України № 159 від 21.02.2001р.

Індекс інфляції за даними Держкомстату України за вересень 2014 року склав 102,9%, за жовтень 2014 року - 102,4%, за листопад 2014 року - 101,9%, за грудень 2014 року - 103%, за січень 2015 року - 103,1%, за лютий 2015 року - 105,3%, за березень 2015 року 110,8%.

За вересень 2014 року була нарахована, але не виплачена заробітна плата у сумі 3561грн.15коп., тому розрахунок суми компенсації становить: 3561,15*102,4%*101,9%*103%*103,1%*105,3%*110,8%*114%=5248,48-3561,15=1687,33грн.

За жовтень 2014р. - 3671грн.: 3671*101,9%*103%*103,1%*105;3%*110,8%*114%=5283,57-3671=1612,57 грн.

За листопад 2014р. 3676грн.77коп.: 3676,77*103%*103,1%*105,3%*110,8%*114%= 5193,20-3676,77=1516грн.43коп.

За грудень 2014р. - 3424,88 грн.: 3424,88*103,1%*105,3%*110,8%*114%=4696,53-3424,88=1217грн.65коп.

За січень 2015р. - 3624,10 грн. 3624,10*105,3%*110,8%*114%=4820,29-3624,10=1196грн.19коп.

За лютий 2015р. 3624грн.10коп. 3624,10*110,8%*114%=4577,67-3624,10=953грн.57коп.

За березень 2015р. 1870грн.56коп. 1870,56*114%=2132,44-1870,56=261грн.88коп.

Таким чином, загальна сума компенсації втрати частини заробітної плати становить 8499грн.62коп.

Враховуючи також і те, що позов у цій частині визнається відповідачем, із відповідача слід стягнути на користь позивача суму компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у розмірі 8499грн.62коп.

Що стосується вимоги позивача про стягнення на його користь вихідної допомоги, суд виходить із наступного.

У відповідності до ст.44 КЗпП України працівникові виплачується вихідна допомога при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Враховуючи те, що позивач звільнився через порушення власником законодавства про працю, а саме невиплату заробітної плати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, а саме - 10872грн.30коп.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, оскільки позивачем не було доведено того, що він морально страждав, втратив нормальні життєві зв'язки чи докладав додаткових зусиль для організації свого життя, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні цієї вимоги.

Крім того, на підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на його користь було стягнуто грошові кошти за вимогами майнового характеру у сумі 51826грн.33коп., суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь держави суму судового збору за вимогу майнового характеру в розмірі одного відсотку від ціни позову, що становить 518грн.26коп.

Керуючись ст.ст.88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Цивільний позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, компенсацію за затримку розрахунку та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» на користь ОСОБА_1 заробітну плату в сумі 23452 (двадцять три тисячі чотириста пятдесят дві)грн.56коп., компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 8499 (вісім тисяч чотириста девяносто девять)грн.62коп., вихідну допомогу в сумі 10872 (десять тисяч вісімсот сімдесят дві)грн.30коп., компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку ОСОБА_1 по день фактичного повного розрахунку в сумі 9001 (девять тисяч одна)грн.85коп.

У задоволенні цивільного позову в іншій частині відмовити.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Рекуперація свинцю» в дохід держави судовий збір у розмірі 518 (пятсот вісімнадцять)грн.26коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 08 червня 2015 року.

Суддя І.В. Тітова