Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/383/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бутенко О. Ф.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

05.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів - Гайсюка О.В., Голованя А.М.,

за участю секретаря - Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом прокурора Голованівського району в інтересах держави до Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Голованівська районна державна адміністрація Кіровоградської області про визнання недійсними рішень сільської ради, визнання недійсним договору оренди, зобов'язання повернути земельну ділянку та водний об'єкт за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 8 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

13 жовтня 2014 року прокурор Голованівського району Кіровоградської області в інтересах держави звернувся з позовом до Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення 21-ї сесії Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області 24-го скликання від 21 липня 2005 року № 79 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для рибогосподарських потреб на території Ємилівської сільської ради», визнання недійсним рішення 23-ї сесії Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області 24-го скликання від 24 березня 2006 року № 110 «Про внесення змін до рішення сесії Ємилівської сільської ради від 21.07.2005 р. № 79», визнання недійсним рішення 23-ї сесії Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області 24-го скликання від 24 березня 2006 року № 111 «Про передачу земельної ділянки водного фонду, яка перебуває у запасі, в оренду строком на 10 років для рибогосподарських потреб в межах с. Ємилівка гр. ОСОБА_2», визнання недійсним договору оренди земель водного фонду та водного об'єкту від 21 травня 2008 року, укладеного між Ємилівською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області та ОСОБА_2 і зареєстрованого у Голованівському реєстраційному офісі кіровоградської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 21 травня 2008 року за № 04:08:368:00001, зобов'язання ОСОБА_2 повернути Голованівській районній державній адміністрації земельну ділянку водного фонду та водний об'єкт загальною площею 2,3666 га шляхом складання акту прийому-передачі.

Позов обґрунтовано тим, що при здійсненні прокуратурою перевірки додержання земельного законодавства Ємилівською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області встановлено порушення вимог земельного та водного законодавства при передачі в оренду земель водного фонду та водних об'єктів. Рішенням 21-ї сесії Ємилівської сільської ради 24-го скликання № 79 від 21 липня 2005 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 1,1 га земель водного фонду та передачі в оренду строком на 10 років для рибогосподарських потреб із земель Ємилівської сільської ради. Рішенням 23-ї сесії Ємилівської сільської ради 24-го скликання № 110 від 24 березня 2006 року внесено зміни до попереднього рішення № 79 від 21 липня 2005 року, відповідно до яких гр. ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності (водного фонду), яка перебуває в запасі, загальною площею 2,3666 га, у тому числі: під ставками 1,6960 га, прибережною захисною смугою 0,5789 га, з них під пасовищами 0,4532 га, болотами 0,1257 га під гідротехнічними спорудами 0,0917 га для передачі в оренду строком на 10 років для рибогосподарських потреб в межах с. Ємилівка. Рішенням 23-ї сесії Ємилівської сільської ради 24-го скликання № 111 від 24 березня 2006 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності (водного фонду), яка перебуває в запасі, для передачі в оренду гр. ОСОБА_2 та передано останньому в оренду строком на 10 років земельну ділянку загальною площею 2,3666 га. 21 травня 2008 року між Ємилівською сільською радою та ОСОБА_2 укладено договір оренди земель водного фонду та водного об'єкту на території Ємилівської сільської ради. Прокурор вважає, що оспорюванні рішення сільської ради суперечать вимогам земельного та водного законодавства, а саме до ч. 4 ст. 59, ст.ст. 12 , 17, 84, ст. 122 , ст. 124 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), ст. 51 ВК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) так, як при їх прийнятті Ємилівська сільська рада перевищила свої повноваження. У зв'язку з цим укладений на підставі вказаних рішень договір оренди земельної ділянки водного фонду та водного об'єкту може бути визнаний недійсним згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України. Наслідком недійсності правочину є реституція.

Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2014 року до участі у справі залучено Голованівську районну державну адміністрацію Кіровоградської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (Т. І а.с. 41, 42).

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 8 грудня 2014 року позов залишено без задоволення повністю (Т. І а.с. 228 - 244).

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник прокурора Кіровоградської області подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. У скарзі прокурор посилається на те, що на його переконання рішення суду є незаконним і необґрунтованим. Суд неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд невірно застосував норми матеріального права. Оскільки межі села Ємилівка Голованівського району не встановлені і державним актом на землю не підтвердженні то, відповідно до ст. 176 та п. 12 Перехідних положень ЗК України, Ємирівська сільська рада не мала повноважень вирішувати питання про передачу земельної ділянки під водним об'єктом в оренду. Крім того суд невірно застосував положення ст. 51 ВК України так, як орендодавцями водних об'єктів загальнодержавного значення можуть являтися лише Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації. Суд також не врахував, що рішенням Ємилівської сільської ради від 24 березня 2006 року № 110 було внесено зміни до рішення цього ж органу від 21 липня 2005 року № 79 строк дії якого закінчився. При винесенні рішення суд безпідставно посилався на норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набув чинності лише з 1 січня 2013 року. Висновок суду про недоведеність порушення прав Голованіської районної державної адміністрації є необґрунтованим. Посилання суду на рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року у справі «Стреч проти Сполученого Королівства» є неправильним так, як обставини цих справ є різними.

У судовому засіданні прокурор Головіна Т.А. підтримала апеляційну скаргу.

Відповідачі а також третя особа, повідомленні належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив і матеріалами справи підтверджується, що рішенням 21-ї сесії Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області 24-го скликання № 79 від 21 липня 2005 року (Т. І а.с. 14) на підставі заяви ОСОБА_2 про надання в оренду земельної ділянки йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 1,1 га земель водного фонду та передачі в оренду строком на 10 років для рибогосподарських потреб із земель Ємилівської сільської ради (Т. І а.с. 14).

На підставі вказаного рішення Ємилівської сільської ради та заяви ОСОБА_2, державним підприємством «Кіровоградському науково-дослідному та проектному інституті землеустрою» виготовлено проект з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки державної власності (водного фонду), які перебувають у запасі, ОСОБА_2 в оренду на 10 років для рибогосподарських потреб в межах села Ємилівка на території Ємилівської сільської ради.

Рішенням 23-ї сесії Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області 24-го скликання № 110 від 24 березня 2006 року (Т. І а.с. 15) внесено зміни до зазначеного рішення № 79 від 21 липня 2005 року відповідно до яких гр. ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності (водного фонду), яка перебуває в запасі, загальною площею 2,3666 га, у тому числі: під ставками 1,6960 га, прибережною захисною смугою 0,5789 га, з них під пасовищами 0,4532 га, болотами 0,1257 га під гідротехнічними спорудами 0,0917 га для передачі в оренду строком на 10 років для рибогосподарських потреб в межах с. Ємилівка.

Рішенням 23-ї сесії Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області 24-го скликання № 111 від 24 березня 2006 року (Т. І а.с. 16) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності (водного фонду), яка перебуває в запасі, для передачі в оренду гр. ОСОБА_2 та вирішено передати останньому в оренду строком на 10 років земельну ділянку загальною площею 2,3666 га, у тому числі: під ставками 1,6960 га, прибережною захисною смугою 0,5789 га, з них під пасовищами 0,4532 га, болотами 0,1257 га під гідротехнічними спорудами 0,0917 га для рибогосподарських потреб в межах с. Ємилівка. Визначено розмір орендно плати - 120 грн. за га площі водного дзеркала.

21 травня 2008 року між Ємилівською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, як орендодавцем, і ОСОБА_2, як орендарем, укладено договір оренди земель водного фонду та водного відповідно до якого строком на 10 років в оренду передано земельну ділянку водного фонду та водний об'єкт на території Ємилівської сільської ради загальною площею 2,3666 га, у тому числі: ставків - 1,6960 га, пасовищ (прибережна захисна смуга) - 0,4532 га, боліт - 0,1257 га і гідротехнічних споруд з самою гідротехнічною спорудою - 0,0917 га (Т. І а.с. 17 - 30).

У 2011 році між Голованівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області і ОСОБА_2 було укладено договір оренди водойми загальнодержавного значення площею водного дзеркала 1,6960 га на території Ємилівської сільської ради (Т. і а.с. 63 - 65).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного: оспорювані прокурором рішення сільської ради прийняті Ємилівською сільської радою у відповідності до п. 12 перехідних положень ЗК України так, як об'єкт оренди знаходиться в межах села Ємилівка Голованівського району; відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 травня 1996 року № 502 право користування земельною ділянкою водного фонду має бути оформлене договором, укладеним між відповідною радою і юридичною або фізичною особою; договір оренди земель водного фонду та водного об'єкта відповідає вимогам закону; Голованівська районна державна адміністрація не мала повноважень щодо розпорядження земельними ділянками в межах населених пунктів; після 1 січня 2013 року земельні ділянки водного фонду та водні об'єкти, що знаходяться в межах населеного пункту, відносяться до земель комунальної власності, а тому прокурор є неналежним позивачем у справі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте оскаржуване рішення не відповідає цим вимогам закону.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. ч. 2 ст. 45 ЦПК України на прокуратуру покладено обов'язок представництва інтересів громадянина та держави в суді. Виконуючи його прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Як роз'яснив Конституційний Суд України в рішенні N 3-рп/99 від 8 квітня 1999 року, поняття «інтереси держави» є оціночним. Прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, і обґрунтовує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Всупереч зазначеним положенням закону, суд першої інстанції не врахував, що звертаючись до суду із позовом в інтересах держави прокурор посилався на ст. 14 Конституції України, ст. 2, 4, 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та зазначав, що інтереси держави полягають у забезпеченні додержання органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України на забезпечення якого держава здійснює контроль за використанням та охороною всіх земель в межах території України. Прокурор також зазначив, що оспорювані рішення Ємилівської сільської ради про передачу земельної ділянки в оренду прийняті з порушенням діючих на час їх прийняття норм ЗК України а укладений на їх підставі договір суперечить нормам ЦК України, ЗК України, ВК України. Виявлене прокурором порушення інтересів держави у сфері здійснення контролю за охороною і використання земель і водних об'єктів потребує захисту, в тому числі і шляхом пред'явлення прокурором позову в інтересах держави.

Прокурор також зазначив у позовній заяві орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції контролю за використання земель всіх категорій - Державна інспекція сільського господарства України. У зв'язку з тим, що вказаний орган не має повноважень на звернення до суду, прокурор, відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України, зазначив про це у позовній заяві та набув статусу позивача.

Отже прокурор обґрунтував наявність інтересу держави у спірних правовідносинах та необхідність їх захисту, а тому висновок суду першої інстанції про те, що прокурор є неналежним позивачем у справі є неправильним.

Земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядуваннята органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянкита права на них, у тому числі на земельні частки (паї) (ст. 3 ЗК України).

Статтею 19 Конституції України закріплено принцип відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»до виключної компетенції пленарних засідань міської ради віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з пунктами а), в) ст. 12 ЗК України (в редакції Закону від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ) до повноважень сільських, селищних, міських раду галузі земельних відносинна території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних діляноку користування із земель комунальної власностівідповідно до цього Кодексу.

Відносини, пов'язані з орендою земель, у тому числі земель на яких розміщені водні об'єкти (ст. 2 ВК України), регулюються ЗК України та Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 85 ВК України порядок передачі земель водного фонду в користування встановлюється земельним законодавством.

За нормами ст.ст. 18 - 21 ЗК Україниземельний фонд України відповідно до цільового призначення поділяється на дев'ять категорій, серед інших - землі водного фонду, кожна з яких має свій правовий режим залежно від характеру землекористування, системи державних органів, що здійснюють функції державного управління землями та обсягом компетенції цих органів у галузі управління використання земельних ділянок.

До земель водного фондуналежать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугамивздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведеннядля них;

г) береговими смугами водних шляхів.

Для створення сприятливого режиму водних об'єктівуздовж морів, навколо озер, водосховищта інших водоймвстановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою(ст. 58 ЗК України).

Аналогічні положення містить ст. 4 ВК України.

Згідно ч. 1 ст. 59 ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Частиною 4 цієї ж статті Кодексу було передбачено, що громадянам та юридичним особаморганами виконавчої влади або органами місцевого самоврядуванняіз земель водного фондуможуть передаватися на умовах орендиземельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведенняі берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болотата островидля сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЗК України (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянкиза їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Натомість у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальноїта приватної власності (ч. 1 ст. 89 ЗК України). Суб'єктами реалізації права державної власності на землю являються: Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські, районні державні адміністрації та державні органи приватизації.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 173 ЗК України межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів.

Рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищприймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською чи Севастопольською міською радами за поданням районних та відповідних сільських, селищних рад (ч. 2 ст. 174 ЗК України).

Межі адміністративно-територіальних утворень посвідчуються державним актом України (ч. 1 ст. 176 ЗК України, ст. 14 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» діючого на час виникнення спірних правовідносин).

Громадяни та юридичні особинабувають права власностіта права користування земельними ділянкамиіз земель державноїабо комунальної власностіза рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядуванняв межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (ч. 1 ст. 116 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України (у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ) та ст. 16 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону України від 28 грудня 2007 року передача в орендуземельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядуванняшляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Із змісту ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 126 ЗК України (у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що право оренди землі оформлюється договором оренди, виникає після його укладення і державної реєстрації.

Згідно п. 12 Перехідних положень ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття оспорюваних рішень сільської ради та укладення договору оренди) до розмежування земель державної і комунальної власностіповноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Аналіз вказаних вище норм земельного законодавства дає підстави для висновку, що сільські ради мають право розпоряджатися землями територіальних громад виключно в межах населених пунктів, до яких належать землі, межі яких встановлено та посвідчено державними актами України.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 17 червня 2014 року № 21-195а14, який є обов'язковим для суду відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України.

Суд першої інстанції вважав, що Ємилівська сільська рада прийняла розпорядження щодо передачі в оренду ОСОБА_2 земельної ділянки, яка знаходиться в межах села Ємилівка Голованівського району Кіровоградської області.

Проте суд не обґрунтував свій висновок доказами, які містяться у справі.

Згідно рішень Ємилівської сільської ради від 21 липня 2005 року № 79, від 24 березня 2006 року № 110 та № 111, матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, передачу в оренду строком на 10 років із земель державної власності (водного фонду), які перебувають у землях запасу гр. ОСОБА_2 (Т. І а.с. 66 - 83), водогосподарського паспорту ставка на території Ємилівської сільської ради (Т. І а.с. 84 - 98), проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності (водного фонду), які перебувають у запасі гр. ОСОБА_2 (Т. І а.с. 99 - 133) земельна ділянка із земель державної власності (водного фонду) площею 2,3666 га знаходиться в межах села Ємилівка, на його околиці.

Однак суд першої інстанції не врахував, що згідно висновку державної експертизи землевпорядної документації від 2 лютого 2007 року № 148 (Т. І а.с. 133) висловлено зауваження до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності (водного фонду) гр. ОСОБА_2 та запропоновано, зокрема, підтвердити розміщення земельної ділянки в межах села.

Докази того, що розробником проекту землеустрою - ДП «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», було усунуто цей недолік у справі відсутні як і відповідні обґрунтування.

Наявні в матеріалах справи плани та схеми земельної ділянки водного фонду з описом меж не дають можливості встановити її розміщення саме в межах села так, як відповідна межа на них не позначена.

Крім того, згідно довідки Ємилівської сільської ради (Т. ІІ а.с. 30), станом на 2005 - 2008 роки межі села Ємилівка не були встановлені та не встановлені на даний час.

Отже державний акт, яким би посвідчувалися межі с. Ємилівка (ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 176 ЗК України), відсутній.

Таким чином суд першої інстанції помилково вважав доведеним той факт, що земельна ділянка площею 2,3666 га передана в оренду ОСОБА_2 знаходилася в межах с. Ємилівка. Проте цей факт не є підтвердженим.

У зв'язку з цим суд дійшов до неправильного висновку про те, що Ємилівською сільською радою прийнято оскаржувані прокурором рішення в межах визначених повноважень.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що за відсутності встановлених меж с. Ємилівка прийняті сільською радою рішення, які являються предметом спору, суперечать положенням п. 12 Перехідних положень ЗК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу Українисуд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Крім того згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядуванняакта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, за умови порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта цивільних прав або інтересів.

Оскільки обставини справи свідчать про те, що оскаржені рішення Ємилівської сільської ради прийняті вказаним органом з перевищенням його повноважень, суперечать приписам земельного законодавства і порушують інтереси держави, вказані рішення підлягають визнанню недійними.

Посилання суду на Порядок користування землями водного фонду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 травня 1996 року № 502, є неправильним так, як його положення суперечать нормам ЗК України (2001 року) та ВК України (із відповідними змінами, які діяли на час виникнення спірних правовідносин). У зв'язку із змінами до вказаних Кодексів відповідних змін до Порядку не вносилося, а тому він підлягає застосуванню лише в частині яка їм не суперечить.

Щодо оренди водного об'єкта, то згідно приписів ст. 51 ВК України у користування на умовах орендиводні об'єкти (їх частини) місцевого значеннята ставки, що знаходяться в басейнах річокзагальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачамлише для риборозведення, виробництва сільськогосподарськоїі промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях.

Орендодавцями водних об'єктів (їх частин) місцевого значенняє Верховна Рада Автономної Республіки Крим і обласні Ради.

Окремі повноваження щодо надання водних об'єктів(їх частин) місцевого значення в користування Верховна Рада Автономної Республіки Крим та обласні Ради можуть передавати відповідним органам виконавчої влади на місцях чи іншим державним органам.

Орендодавцями водних об'єктів загальнодержавного значенняє Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації.

Розподіл повноважень щодо передачі водних об'єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Право водокористуванняна умовах оренди оформляється договором, погодженим з державними органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

Відповідно до ст. 5 ВК України до водних об'єктівзагальнодержавного значення належать: 1) внутрішні морські водита територіальне море; 2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання; 3) поверхневі води(озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків; 4) водні об'єктив межах територій природно-заповідного фондузагальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних.

До водних об'єктів місцевого значення належать: 1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об'єктівзагальнодержавного значення; 2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відомостей водогосподарського паспорту на ставок на території Ємилівської сільської ради (Т. І а.с. 84 - 98), спірний водний об'єкт являється правою притокою річки Ятрань (басейн Синюхи).

Річка Ятрань протікає у межах Уманського району Черкаської області та Голованівського і Новоархангельського районів Кіровоградської області, тобто на території більше ніж однієї області.

У Переліку річок і водойм, що віднесені до водних об'єктів місцевого значення, затвердженому наказом Державного комітету України по водному господарству від 3 червня 1997 року № 41, річка Ятрань та її притоки не вказані.

У зв'язку з цим та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ВК України ставок, який передано Ємилівською сільською радою в оренду ОСОБА_2 відноситься до водних об'єктів загальнодержавного значення

Таким чином, виходячи із змісту ст. 51 ВК України, зазначений ставок може являтися об'єктом оренди, але його орендодавцем станом на 2008 рік міг виступати лише Кабінет Міністрів України або місцева державна адміністрація, а не Ємилівська сільська рада.

Отже, укладаючи договір оренди вказаного водного об'єкту, Ємилівська сільська рада перевищила свої повноваження.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України та ст. 16 Закону України «Про оренду землі», договір оренди земельної ділянки державної або комунальної власності може бути укладений на підставі прийнятого відповідно до закону рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, то недійсність (незаконність) такого рішення свідчить про невідповідність укладеного на його підставі договору вимогам закону та має наслідком визнання його недійсним.

Таким чином позовна вимога про визнання недійним договору оренди земель водного фонду та водного об'єкту від 21 травня 2008 року, укладеного між Ємилівською сільською радою і ОСОБА_2 є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції цих норм не врахував та ухвалив неправильне рішення.

У зв'язку із вищевикладеним та відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову прокурора про визнання недійсними рішень Ємилівської сільської ради та укладеного на їх підставі договору оренди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Однак вимога щодо зобов'язання ОСОБА_2 повернути Голованівській районній державній адміністрації земельну ділянку водного фонду та водний об'єкт шляхом складання акту приймання-передачі, яку пред'явлено на підставі ст. 216 ЦК України, задоволенню не підлягає так, як Голованівська районна державна адміністрація не являлася стороною оспорюваного правочину, а тому праві наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 цього Кодексу, відносно неї не можуть бути застосовані.

Крім того акт приймання-передачі земельної ділянки та водного об'єкту не є способом їх повернення, а являється лише документальним підтвердженням цього факту.

Так, як підстави з яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права то, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області задовольнити частково.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 8 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Визнати недійсним рішення 21-ї сесії Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області 24-го скликання від 21 липня 2005 року № 79 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для рибогосподарських потреб на території Ємилівської сільської ради».

Визнати недійсним рішення 23-ї сесії Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області 24-го скликання від 24 березня 2006 року № 110 «Про внесення змін до рішення сесії Ємилівської сільської ради від 21.07.2005 р. № 79».

Визнати недійсним рішення 23-ї сесії Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області 24-го скликання від 24 березня 2006 року № 111 «Про передачу земельної ділянки водного фонду, яка перебуває у запасі, в оренду строком на 10 років для рибогосподарських потреб в межах с. Ємилівка гр. ОСОБА_2».

Визнати недійсним договір оренди земель водного фонду та водного об'єкту від 21 травня 2008 року, укладений між Ємилівською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області та ОСОБА_2, зареєстрований у Голованівському реєстраційному офісі кіровоградської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 21 травня 2008 року за № 04:08:368:00001.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області та ОСОБА_2 в дохід держави по 121 грн. 80 коп. судового збору, з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: