Справа № 357/2645/15-ц Головуючий у І інстанції Жарікова О. В.
Провадження № 22-ц/780/5260/15 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 43 15.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Якимчук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення та вислення,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 17.05.1993 року йому належить 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1, а на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.10.2014 року йому належить 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_1, земельна ділянка на якій розташований будинок, також, знаходиться у власності позивача. Проте, користуватись своїм будинком позивач не може, оскільки в ньому проживають відповідачі, які його не допускають до власного помешкання. У зв'язку з цим та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив суд усунути перешкоди в користуванні належним йому будинком АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, усунути перешкоди в користуванні спірним будинком шляхом вселення ОСОБА_3 в будинок та зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди йому в користуванні будинком АДРЕСА_1.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.04.2015 року до участі в даній справі було залучено як співвідповідача ОСОБА_6.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.05.2015 року у справі було замінено неналежного відповідача ОСОБА_6 на належного відповідача ОСОБА_5.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2015 року позов задоволено, усунено перешкоди в користуванні належним ОСОБА_3 будинком АДРЕСА_1, шляхом виселення з будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, усунено перешкоди ОСОБА_3 в користуванні будинком АДРЕСА_1, шляхом вселення ОСОБА_3 в будинок АДРЕСА_1, зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_3 в користуванні будинком АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь держави 243,60 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення скасувати та направити справу на новий розгляд, посилаючись на його незаконність, неповне з'ясування судом усіх фактичних обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що позивач безпідставно та незаконно здійснив державну реєстрацію права власності на всю частку, а саме ? будинку тим самим юридично та фактично позбавивши відповідача зареєструвати належну їй 1/8 частки даного майна.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючі позовні вимоги про усунення перешкоди позивачу в користуванні спірним будинком, шляхом вселення та зобов'язання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкоди позивачу в користуванні спірним будинком, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач ОСОБА_3, як власник спірного будинку має право на користування та володіння майном.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Задовольняючі позовні вимоги про усунення перешкоди в користуванні спірним будинком, шляхом виселення з будинку відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідачі не надали документів, які б засвідчували їх зареєстроване в установленому законом порядку право власності на будинок, а відповідач є власником всього спірного будинку відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, у зв'язку цим вимоги позивача обґрунтовані та законні. У випадку належної реєстрації права власності на частку в спірному житловому будинку, відповідач ОСОБА_2 має право звернутися до суду з відповідним позовом щодо захисту своїх права та інтересів.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 17.05.1993 року, яке видане виконавчим комітетом Матюшівської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області позивачу ОСОБА_3 належить 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

На підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.10.2014 року у цивільній справі № 357/14809/14-ц, 2/357/4423/14 за позовом ОСОБА_3 до Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, 3-я особа: державний нотаріус Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Карпусь І.О. за ОСОБА_3 визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8.

Згідно витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.01.2015 року та від 12.06.2015 року станом на 12.06.2015 року право власності на весь будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 15 квітня 2010 року ОСОБА_3 є власником 0,1715 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1.

Встановлено, що ОСОБА_3 не може користуватись своїм будинком, оскільки в ньому проживає його сестра ОСОБА_2, її донька ОСОБА_4 та співмешканець ОСОБА_4 - ОСОБА_5, які не допускають його в будинок. Вказані обставини підтверджуються листом Матюшівської сільської ради від 12.01.2015 року № 02-14/9, висновком по результатах розгляду скарги ОСОБА_3 Білоцерківського МВ (з обслуговування м. Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області від 05.01.2015 року. ОСОБА_2 визнає факт того, що вона проживає у АДРЕСА_1, разом з нею проживає її донька та інколи співмешканець дочки. Позивач зареєстрований у спірному будинку, а відповідачі у даному будинку не зареєстровані.

Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2014 року по справі № 357/13740/14-ц та рішення Апеляційного суду Київської області від 02.03.2015 року по справі № 22-ц/780/1266/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, про визнання недійсним частково свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та про визнання права власності на частку у спадковому майні, за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на 1/8 частини будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які ійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Суд першої інстанції при вирішенні спору в частинні виселення відповідачів з спірного будинку не звернув уваги на те, що позивач в своєму позові про визнання права власності в порядку спадкування за законом, на підставі якого було ухвалено рішення та за ним було визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_1, позивач ОСОБА_3 не зазначив іншого спадкоємця за законом відповідача ОСОБА_2, натомість вказав відповідачем сільську раду.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити з того, що відсутність державної реєстрації права власності на частину спадкового майна не позбавляє спадкоємця ОСОБА_2 права власності та володіння частиною спадкового майна.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині усунення перешкод в користуванні належним ОСОБА_3 будинком АДРЕСА_1, шляхом виселення з будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, оскільки спадкоємець ОСОБА_2, донька спадкоємиці та співмешканець дочки мають право користуватися 1/8 частиною спірного будинку, яка належить ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи в частині усунення перешкод в користуванні спірним будинком, шляхом виселення відповідачів, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні спірним будинком, шляхом виселення відповідачів відповідно до ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2015 року в частині усунення перешкод в користуванні належним ОСОБА_3 будинком АДРЕСА_1, шляхом виселення з будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволені позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні належним ОСОБА_3 будинком АДРЕСА_1, шляхом виселення з будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: