Справа № 333/3357/15-ц
Провадження № 2/333/1718/15
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрієвої М.М.,

при секретарі Пасюті К.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду

м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СоцСфера» до ОСОБА_2 про виселення та стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «СоцСфера» звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд виселити відповідача із кімнати № 412 по вул. Космічна, 76-а, у м. Запоріжжі та стягнути з останнього на користь ТОВ «СоцСфера» заборгованість за житлово-комунальні послуг і у розмірі 9178,31 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили наступне.

На підставі договору купівлі-продажу № 1544 від 15.05.2007 року, укладеного між позивачем та Закритим акціонерним товариством з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод», позивач став приватним власником приміщення гуртожитку, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 76-а, яке здає в найом громадянам. Також зазначає, що у кімнаті 412 даного гуртожитку, яка належить на праві приватної власності позивачу ТОВ «СоцСфера», мешкає ОСОБА_2 При цьому, відповідач фактично мешкає в даній кімнаті, але відмовляється від укладання договору найму. На теперішній час у останнього відсутні законні підстави користуватись вищезазначеною кімнатою та отримувати комунальні послуги. ОСОБА_2 систематично не в повному обсязі та невчасно сплачує спожиті житлово-комунальні послуги, чим завдає позивачу збитки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, додатково суду пояснив, що враховуючи приписи ст. 811 ЦК України, відповідачу у вересні 2014 року було запропоновано укласти договір найму житлового приміщення. Проте, відповідач з невідомих причин відмовився від укладання вказаного договору, про що було складено акт від 21.09.2014 року. Також представник позивача пояснив, що у трудових відносинах з ТОВ «СоцСфера» відповідач не перебуває, спеціальний ордер на вселення до кімнати, що є єдиною підставою для вселення, відповідачу не видавався, договір найму житлового приміщення відповідач укладати не бажає, а тому самоправно користується спірною кімнатою, що є підставою для його виселення без надання іншого приміщення. Також, користуючись кімнатою, відповідач не в повному обсязі сплачує кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим за період з грудня 2013 року по лютий 2015 року утворився борг у розмірі 9178,31 грн.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Визнав, що має борг за житлово-комунальні послуги у розмірі 9178,31 грн. та повідомив що має намір його погашати. В частині виселення позов не визнав та вказав, що на його думку Договір найма № 207 від 01.11.2013 року не передбачає обовязку наймача продляти термін проживання чи переукладати новий договір. Вважає цей Договір діючим.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 127, 128 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки.

Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету.

Згідно зі ст. 129 цього ж кодексу єдиною підставою для вселення у гуртожиток є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства.

За змістом указаних норм жила площа в гуртожитку надається особам, які перебувають з підприємством у трудових відносинах.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідач не перебуває у трудових відносинах з власником - ТОВ «СоцСфера». Поселення у гуртожиток здійснювалось на підставі Договору найму від 01.11.2013 р. № 207, згідно якого Позивач зобовязується передати у тимчасова платне користування терміном на 11 житлове приміщення № 412 для мешкання, а Відповідач взяв на себе зобовязання по своєчасній та повній сплаті отриманих послуг, дотриманню правил суспільного проживання.

На час розгляду справи відповідач не надав суду належних доказів в обґрунтування правомірності свого проживання в кімнаті № 412, в той час як матеріали справи містять докази зворотного. Реєстрація відповідача за адресою гуртожитку не може бути підставою набуття ним право користування спірною кімнатою.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зазначив, що судам, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку.

Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення працівника підприємства на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Частиною четвертою ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно будівля гуртожитку в м. Запоріжжі, вул.. космічна, 76-а, в якому знаходиться кімната № 412, де проживає відповідач, належить на праві приватної власності ТОВ «СоцСфера».

Крім того, позивачем пропонувалося відповідачу вирішити проблему його законного проживання у спірній кімнаті шляхом укладення договору найму, в тому числі під час судового слухання справи, від чого відповідач відмовився, що встановлено у судовому засіданні.

Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо виселення відповідача з кімнати № 412 по вул. Космічна, 76-а, у м. Запоріжжі без надання іншого жилого приміщення.

Частиною 1 п. 38 «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого Радою Міністрів Української РСР № 208 від 03.06.1986 року, встановлено, що громадяни, які проживають в приміщеннях, які перебувають в окремому користуванні, вносять плату за користування житловою площею та за комунальні послуги згідно ставок квартирної плати (тарифів), встановлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень виконавчих органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги.

Статтею 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення у порядку та межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні та інші послуги, за певним виключенням.

Так, матеріалами справи підтверджено, що в період з грудня 2013 року по лютий 2015 року відповідачу за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Космічна, 76-а кімн. 412, позивачем надавалися послуги з утримання будинку та прибудинкової території і комунальні послуги.

За надання вказаних послуг позивачем нараховувалася плата за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 12.07.2005 року «Про затвердження порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» зі змінами і доповненнями внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 297 від 27.02.2007 року, яка діяла до набрання чинності 09.06.2009 року постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» № 525 від 20.05.2009 року із змінами, внесеними, постановою Кабінету Міністрів України № 937 від 03.09.2009 року, й яка також підлягає застосуванню до врегулювання спірних правовідносин, затверджено типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

На підтвердження своїх вимог позивач надав докази надання відповідачу за місцем його проживання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та витрат на здійснення цих послуг. Також сторонами надано погоджений та підписаний Акт звіряння розрахунків, в якому визначено погоджену заборгованість за період з грудня 20013 року по лютий 2015 року у розмірі 9178,31 грн.

У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 109,116, 128, 129 ЖК України, ст.ст. 4,10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СоцСфера» до ОСОБА_2 про виселення та стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) без надання іншого приміщення з кімнати за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 76-а, кімната 412.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СоцСфера» суму заборгованості в розмірі 9178 (девять тисяч сто сімдесят вісім) гривень 31 копійка та витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва