Справа № 495/2439/15-ц
30 червня 2015 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,
при секретарі Завацькій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Аліметогли про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу,
ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_2 Аліметогли про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення судових витрат ОСОБА_2 Аліметогли про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу.
В судове засідання адвокат позивачки не зявився, але надав заяву згідно якої просив справу слухати в його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
В судове засідання відповідач та адвокат відповідача не зявились, але надали заяви згідно яких просили справу слуханням відкласти, оскільки адвокат знаходиться у черговій відпусці. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.
В судовому засіданні встановлено, що У відповідності до усного договору купівлі-продажу від 10.01.2014 року відповідач ОСОБА_2 продав, а чоловік позивачки ОСОБА_3 разом з позивачкою придбали гараж розміром 3,5 x 6,0 м., який розташований на житловому масиві Південний в м.Білгород-Дністровський, Одеської області.
А відповідач у свою чергу передав позивачці та її чоловіку у розпорядження придбаний гараж, ключі від нього і ксерокопію дозволу на будівництво вказаного гаражу на імя ОСОБА_4, крім того, на підтвердження укладеного договору відповідач написав розписку про отримання від позивачки та її чоловіка грошових коштів у присутності свідків, в якої у якості покупця розписався чоловік позивачки ОСОБА_3.
Після укладення договору позивачка з чоловіком занесли у гараж свої речі та залишили у ньому на зберігання автівку.
Намагаючись зареєструвати за собою право власності на гараж, у березні 2015 року позивачка звернулась до КП «Білгород-Дністровське МБТІ» для виготовлення технічного паспорту, але їй стало відомо, що до вказаної організації для реєстрації права власності на гараж також звернулася громадянка ОСОБА_5, яка надала до вказаної установи оригінал дозволу на будівництво гаражу на імя її дідуся ОСОБА_4. Після цього проводити будь-які підготовчі дії для реєстрації права власності на придбаний гараж стало неможливо.
Під час спілкування з ОСОБА_5 позивачці стало відомо, що вона є спадкоємицею власника вказаного гаражу, ОСОБА_4, крім того ОСОБА_5 показала довідку від нотаріуса ОСОБА_6, згідно нотаріальної довідки №76/02-14 від 19.03.2015 року позивачці стало відомо, що «...18 липня 2012 року заведена спадкова справа №26/2012 до майна померлого ОСОБА_4, який помер 03 травня 2012 року. Громадянка ОСОБА_5 є спадкоємцем померлого ОСОБА_4 на усе його майно, та яка звернулася із заявою про прийняття спадщини. До складу спадкового майна входить: усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі земельна ділянка, площею 0,18 га., що розташована на території Випасненської сільської ради с.Випасне, вул.Фурманова 12 та гараж, який знаходиться на Південному житловому масиві...».
Таким чином, на час укладання договору купівлі-продажу гаражу 10.01.2014 року відповідач ОСОБА_2 не мав ніяких повноважень на розпорядження вказаною нерухомістю, він не був її власником, безпідставно отримав від позивачки та її чоловіка грошові кошти.
Вказаний договір є нікчемним, оскільки він не був укладений у письмовій формі у нотаріуса, а був укладений усно. Розписка, яку позивачка отримала від відповідача не є правочином, а є тільки доказом на підтвердження вказаного правочину. Внаслідок вказаних дій позивачка та її чоловік не в змозі зареєструвати гараж, вимушені його повертати ОСОБА_7, тобто фактично вони його не отримали.
Незважаючи на вказані обставини відповідач відмовляється повертати позивачці гроші кошти, посилаючись на їх відсутність.
Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Статтею 220 ІДК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.
У відповідності до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ прє визнання правочинів недійсними» «...відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.
Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.
Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обгрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.
Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину...»
В звязку з вищевказаним суд вважає, що потрібно застосувати до вказаних правовідносин наслідки нікчемного правочину завдяки чому відповідач повинен повернути позивачці гроші кошти у розмірі 3800 доларів США, які безпідставно отримав.
Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачка була змушена звертатись за захистом своїх прав за юридичною допомогою.
Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони.
Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав. Витрати на правову допомогу повинні бути підтверджені документально. Тому інші засоби доказування цих обставин, крім письмових, є недопустимими.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Аліметогли про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.215, 216, 220, 657 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 84, 88, 197, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Аліметогли про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу задовольнити.
Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, зокрема укладеного в усній формі договору купівлі-продажу гаражу розміром 3,5x6,0 м., який розташований на житловому масиві Південний в м.Білгород-Дністровський, Одеської області, який був укладений 10 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Аліметогли шляхом зобовязання ОСОБА_2 Аліметогли повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3800 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 Аліметогли, який мешкає за адресою: вул.Сонячна 7/46, м.Білгород-Дністровський, Одеської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: вул.Перемоги 5, м.Білгород-Дністровський, Одеської області судовий збір у сумі 893 грн. 38 коп. за подання позову та 121 грн. 80 коп. за подання заяви про забезпечення позову.
Стягнути з ОСОБА_2 Аліметогли, який мешкає за адресою: вул.Сонячна 7/46, м.Білгород-Дністровський, Одеської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: вул.Перемоги 5, м.Білгород-Дністровський, Одеської області витрати на правову допомогу в сумі 7500 гривень. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя