Справа № 128/5239/14-ц Провадження № 22-ц/772/3093/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 53Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Медяного В.М., Пащенко Л.В.

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозвязок» про проведення перерахунку та стягнення недоплаченої заробітної плати, стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2015 року у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та, враховуючи збільшені позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на свою користь недоплачену заробітну плату в розмірі 30 716 грн. та моральну шкоду у розмір 5 000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 24 вересня 2008 року він був прийнятий відповідачем на посаду начальника відділу експлуатаційно-технічного обслуговування № 10 в порядку переведення. 27 травня 2010 року позивач був переведений на посаду провідного інженера з охорони праці до групи з охорони праці № 7. Наказом № 73 від 26 травня 2011 року «Про організаційні зміни та введення нових структурних підрозділів у штатний розклад ВАТ «Діпрозвязок»» посаду провідного інженера з охорони праці було виведено та введено в штатний розклад посаду інженера з охорони праці з підпорядкуванням голові правління. Наказом відповідача № 288/к від 14 грудня 2011 року позивач був звільнений у звязку із скороченням штату. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 грудня 2012 року позивач був поновлений на роботі з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу. Відповідачем під час встановлення та виплати позивачу заробітної плати не було враховано його право на отримання заробітної плати, прирівняної до заробітної плати керівників і спеціалістів основних виробничо-технічних служб, тому, посилаючись на положення статей 5, 15, 21, 22 Закону України «Про оплату праці», статті 94, 97 КЗпП України, просив його вимоги задовольнити.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ВАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд звязку «Діпрозвязок» від 24 вересня 2008 року № 234/к, ОСОБА_2 прийнято на посаду начальника відділу експлуатаційно-технічного обслуговування № 10 в порядку переведення з Регіонального центру технічної експлуатації транспортної телекомунікаційної мережі 32 м. Вінниці філії «Дирекції первинної мережі ВАТ «Укртелеком», про що свідчить копія трудової книжки позивача (т.1 а.с.206-214).

27 травня 2010 року ОСОБА_2 був переведений на посаду провідного інженера з охорони праці до групи з охорони праці № 07, відповідно до наказу № 130/к від 27 травня 2010 року, що підтверджується копією трудової книжки (т.1 а.с.183).

Наказом № 73 від 26 травня 2011 року «Про організаційні зміни та введення нових структурних підрозділів у штатний розпис ВАТ «Діпрозвязок» посаду провідного інженера з охорони праці № 07, яку займав позивач, було виведено та введено у штатний розпис посаду інженера з охорони праці № 07 з підпорядкуванням голові правління (т.1 а.с.185-187).

Наказом № 288/к від 14 грудня 2011 року ОСОБА_2 звільнено з посади провідного інженера з охорони праці № 07 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 грудня 2012 року по справі № 203/108/2012 позов ОСОБА_2 до ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заподіяння шкоди задоволено частково та вирішено: «Визнати незаконним та скасувати наказ № 288/к від 14 грудня 2011 року ВАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд звязку «Діпрозвязок» про звільнення з посади провідного інженера з охорони праці № 07 ОСОБА_2 Поновити ОСОБА_2 на роботі в ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на посаді провідного інженера з охорони праці № 07; стягнути з ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_2середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 33 780,45 грн. (тридцять три тисячі сімсот вісімдесят) грн. 45 коп., 3000 (три тисячі) грн. відшкодування завданої моральної шкоди, а також 6000 (шість тисяч) грн. витрат на правову допомогу» (т.1 а.с.58-61). Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 31 січня 2013 року вказане рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 грудня 2012 року залишено без змін (т.1 а.с.62-64).

Із наказу № 03/к від 2 січня 2013 року та копії трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_2 на виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 грудня 2012 року поновлено на роботі на посаді провідного інженера з охорони праці № 07 (т.1 а.с.188, 206-214).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 3 грудня 2013 року у справі № 128/1539/13-ц позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто із ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 9896, 85 грн., 1500,00 грн. моральної шкоди та 1000,00 грн. витрат на правову допомогу, а також судовий збір в сумі 458,80 грн. (т.1 а.с.29-30).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21 січня 2014 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 3 грудня 2013 року змінено. Резолютивну частину даного рішення викладено у наступній редакції: «Позовні вимоги задовольнити частково та стягнути із ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» на користь ОСОБА_2 оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника в сумі 5988, 78 грн., 1500,00 грн. моральної шкоди, 1000,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 8488,78 грн., а також стягнути судовий збір в дохід держави 243,60 грн. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити» (т.1 а.с.54-57).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 6 жовтня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозвязок» про стягнення різниці між посадовим окладом провідного інженера з охорони праці та посадовим окладом головного інженера та стягнення моральної шкоди відмовлено (т.1 а.с.50-51).

Зазначене рішення суду від 6 жовтня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року (т. 1 а.с. 96-98) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року (т.2 а.с.202-205) залишено без змін.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 2 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково; поновлено йому строк звернення до суду; зобов`язано ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозвязок» здійснити звільнення ОСОБА_2 з роботи шляхом видачі наказу про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України після закінчення відпустки строком 27 календарних днів (за період 2012-2013 р.р.) з 20 травня 2013 року; стягнуто з ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозвязок» на користь ОСОБА_2 оплату відпускних за 27 календарних днів в розмірі 3365,55 грн., вихідну допомогу на суму 9195,78 грн., оплату за час затримки розрахунку за 499 днів на суму 62200,35 грн., моральну шкоду частково на суму 1000 грн., судові витрати за послуги адвоката на суму 5500 грн. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 21 липня 2015 року вказане рішення Вінницького районного суду скасовано і прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Із довідки ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозвязок» від 28 листопада 2013 року вбачається, що позивач є працівником ПрАТ «Діпрозвязок» з 24 серпня 2008 року та займає посаду провідного інженера з охорони праці. Трудова книжка ОСОБА_2 зберігається в групі з підготовки кадрів ПрАТ «Діпрозвязок» (т.1 а.с.134).

Встановивши вказані обставини справи, суд, керуючись ст. 15 Закону України «Про охорону праці» ст. ст. 94-97, 115, 237-1 КЗпП України, Положенням про службу охорони праці, затвердженим Міністерством юстиції України 1 грудня 2004 року, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач займав посаду саме провідного спеціаліста служби охорони праці, а не керівника основних виробничо-технічних служб, але просив виплатити йому різницю між його окладом спеціаліста та окладом не спеціаліста основних виробничо-технічних служб, а керівника основних виробничо-технічних служб, а саме головного спеціаліста підприємства. Суд критично оцінив посилання позивача на те, що внаслідок того, що на підприємстві відповідача служба охорони праці була створена з 1 штатної одиниці, тому вказана одиниця прирівнюється до керівника основних виробничо-технічних служб, оскільки ст. 15 Закону України «Про охорону праці» та вказане вище Положення про службу охорони праці виділяють посади керівника та спеціаліста основних виробничо-технічних служб як осіб з різними посадовими обовязками та повноваженнями, а отже містять обґрунтування щодо різниці в окладах, що встановлюються для спеціалістів та керівників основних виробничо-технічних служб. Згідно штатного розкладу щодо формування служби охорони праці ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозвязок» в службі охорони праці даного підприємства була передбачена посада саме спеціаліста служби охорони праці без створення посади її керівника. Таким чином, позивач, займаючи посаду провідного спеціаліста, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не довів свого права на отримання окладу, прирівняного до керівників і спеціалістів основних виробничо-технічних служб. Крім того, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди також слід відмовити, оскільки вона є похідною від вимоги про стягнення різниці в окладі.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом, та до індивідуального тлумачення норм матеріального права, однак не дають підстав для висновку про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України вказану апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2015 року залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.В. Ковальчук

Судді : В.М. Медяний

ОСОБА_3