АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 666/1956/15-ц
Номер провадження №22-ц/791/2059/15 Головуючий в І інстанції Біла-Кисельова А.А.
Категорія: 27 Доповідач: Цуканова І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 року жовтня місяця «19» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Цуканової І.В.
Суддів:Вейтас І.В.,
Склярської І.В.
при секретарі:Кутузовій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від «10» червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договорів банківського вкладу, стягнення суми вкладів, процентів, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

02.04.2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі Банк) про розірвання договорів банківського вкладу, стягнення суми вкладів, процентів, відшкодування моральної шкоди.

При цьому посилався, що за договором банківського вкладу від 02.06.2014р. ним передано Банку 560528 грн. до 07.06.2015р. з відсотковою ставкою 24%; 06.08.2014р. - 75000 грн. до 11.09.2015р. під 23,25% річних; 04.08.2014р. - 4350 доларів США до 09.09.2015р. під 10,35% річних; 17.01.2015р. - 2100 Євро до 16.07.2015р. під 10% річних.

Оскільки він, позивач, звернувся до Банку 30.03.2015р. із письмовою заявою про розірвання вказаних договорів, а Банк кошти не повернув, то позивач просив стягнути з Банку суми вкладів, проценти, розраховані станом на 27.04.2015р., а також відшкодувати завдану йому моральну шкоду у сумі 7000 грн., яка полягає у душевних стражданнях, зміні способу життя.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 10.06.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон №4452-VI), порушення норм процесуального права, що регулюють порядок допуску до участі у справі представників сторін.

В письмових запереченнях Банк доводи апеляційної скарги не визнав, просив рішення суду залишити без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, позивача та його представника ОСОБА_6, представника Банку, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_5 та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу №004-21062-020614 від 02.06.2014р. на суму 560528 грн. строком до 07.06.2015р., відсоткова ставка 24% річних /а.с. 6/. Внесення грошей в сумі 560528 грн. на рахунок в банку підтверджується квитанцією №36143452 від 02.06.2014р. /а.с. 7/.

04.08.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського вкладу №002-21506-040814 на суму 4350 доларів США, відсоткова ставка 10,35% річних, строком до 09.09.2015р. /а.с. 10/. На підтвердження внесення грошей в сумі 4350 доларів США на рахунок в банку позивачем доказів не надано.

06.08.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського вкладу №002-21504-06814 на суму 75000 грн., відсоткова ставка 23,25% річних, строком до 11.09.2015 року /а.с. 8/. Внесення грошей в сумі 75000 грн. на рахунок в банку підтверджується квитанцією №38219970 від 06.08.2014 року /а.с. 9/.

17.01.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського вкладу №001-21501-170115 на суму 2100 євро, відсоткова ставка 10% річних, строком до 16.07.2015 року /а.с. 11/. На підтвердження внесення грошей в сумі 2100 євро на рахунок в банку позивачем надано платіжне доручення.

Як вбачається із письмової заяви ОСОБА_5, він 30.03.2015 року звернувся до Банку з вимогою про розірвання договорів банківського вкладу, повернення вкладів і процентів.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (Банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 2 Закону України «Про банк і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) -це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п.2.4 постанови Правління Національного банку України «Про затвердження положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» від 03.12.2003р. №516, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (Банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). А статтею 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року №51 від 03.03.2015р. було розпочато процедуру здійснення в ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим законом, а відповідно до п.6 ст.2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, а даний закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Нормами ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до ч.5 ст. 36 цього Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Пунктом 1 ч.6 ст.36 цього ж Закону, передбачено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Оскільки на час введення в Банку тимчасової адміністрації строк дії договорів, щодо яких звернувся позивач до суду із даним позовом не закінчився, а ОСОБА_5 звернувся до Банку з вимогою про дострокове розірвання договорів лише 30.03.2015р., тобто після введення в ньому тимчасової адміністрації, то суд вважав позовні вимоги позивача про розірвання договорів банківських вкладів, стягнення сум вкладів і процентів незаконними, необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Оскільки судом не встановлено неправомірних дій Банку щодо відмови у поверненні вкладів, то суд відмовив позивачеві у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи, підтверджені дослідженими доказами, ґрунтуються на вимогах закону.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про обов'язок Банку видати вклади, проценти під час тимчасової адміністрації, до уваги не приймаються, оскільки суперечать Закону України №4452-VI.

Керуючись ст.ст.303,308,315, п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: