ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1807/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"31" березня 2015 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі головуючого-судді Дубаса В.А., при секретарі Ридзель О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Дарницький РВ ГУ ДМС України в м.Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач у грудні 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1. Обґрунтовували свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_2 зареєстрований у вказаній квартирі, однак у ній не проживає з березня 2014 року, особистих речей відповідач у квартирі не має, витрат по утриманню квартири не несе, тому позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку.

Позивач у судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

Треті особи ОСОБА_3, Дарницький РВ ГУ ДМС України в м.Києві у судове засідання не з'явились, представник Дарницький РВ ГУ ДМС України в м.Києві подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відділу, просив винести рішення згідно вимог чинного законодавства.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування квартири від 26.11.2012 року, зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.12.2013 року /а.с.4-6/

Відповідно до довідки Форми №3 ТОВ "ЕК "Комфорт-Майстер" від 17.12.2014 року у вказаній квартирі зареєстровані:ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мати власниці), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, власниця), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, син власниці), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, чоловік) /а.с.8/.

Відповідач у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, що підтверджується актами від 17.12.2014 року та 19.02.2015 року, які складено мешканцями будинку АДРЕСА_1 та завірено службовими особами ТОВ "ЕК "Комфорт-Майстер" /а.с.7, 25/. Речей особистого користування у квартирі немає, витрати по утриманню квартири відповідач не несе.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є одним із власників квартири, вона має право, відповідно до положень ст.391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від особи, яка перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися її майном - квартирою.

Згідно з ч.1 ст.71 ЖК України за тимчасово відсутнім членом сім'ї наймача зберігається право користування жилим приміщенням протягом шести місяців.

Водночас, виходячи з приписів згаданої ст.71 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо вона добровільно залишила це приміщення та в ньому не проживає без поважних причин.

Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону частково, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити в частині вимог про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Стосовно вимог про зобов'язання зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 суд вважає за необхідне відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» саме рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, а отже покладення такого обов'язку додатково законом не вимагається.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 74, 76, 88, 169 ч. 4, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Дарницький РВ ГУ ДМС України в м.Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4) таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ В.А. ДУБАС