22-ц/775/956/2015(м)
Головуючий в першій інстанції - Ікорська Є.С.
Доповідач - Супрун М.Ю.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Супрун М.Ю.,

суддів Лісового О.О., Мироненко І.П.,

при секретарі Собецькій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про стягнення грошових коштів,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 липня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 24 квітня 2013 року він з відповідачем уклав договір № D110402800 банківського строкового вкладу (депозиту) № D 110402800, відповідно до якого вніс на депозитний рахунок грошові кошти у загальному розмірі 14430,00 грн. зі сплатою 18 відсотків річних. 27 квітня 2014 року строк дії даного договору закінчився, однак публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі: ПАТ «Брокбізнесбанк» ) не виконало взяті на себе зобов'язання і вклад та відсотки, передбачені договором, йому не виплатило. З урахуванням наведеного, просив стягнути на його користь з відповідача суму банківського вкладу та відсотків.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором № D 110402800 банківського вкладу (депозиту) від 24 квітня 2013 року у загальному розмірі 14430,00 грн та 18 % річних в сумі 1762,38 грн. Розподілено судові витрати., стягнуто з ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 144,30 гн, на користь держави - 99,30 грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач та подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ПАТ «Брокбізнесбанк» зазначило, що суд першої інстанції не врахував те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 107 було прийняте рішення № 9 від 28 лютого 2014 року щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію відповідача. 10 червня 2014 року Постановою Правління Нацбанку України № 339 прийнято рішення про відкликання ліцензії та ліквідацію банку, 11 червня 2014 року вирішено розпочати ліквідаційну процедуру. Запровадження тимчасової адміністрації в банках є загальнодоступною інформацією.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що після запровадження тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, а тому позивач повинен звернутись до Фонду гарантування вкладів та отримати гарантовану суму. Таким чином апелянт вважає, що підстави для задоволення позову ОСОБА_2 відсутні.

Представники відповідача Харитончук С.М. та Дудник Н.М., діючі на підставі довіреностей, у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності, в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п.п.3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції при вирішенні справи встановлено, що 24 квітня 2013 року між сторонами було укладено договір № D110402800 банківського строкового вкладу ( депозиту), відповідно до умов якого в день укладання договору вкладник передав, а банк прийняв на рахунок грошові кошти у сумі 6350,00 грн. (а.с.4). Згідно з п. 1.4. даного договору банк в порядку визначеному правилами, щомісячно нараховує вкладникові проценти на суму вкладу у розмірі 18% річних. Строк дії договору встановлено по 27 квітня 2014 року.

Відповідно до виписки по рахунку за період з 24 квітня 2013 року по 22 липня 2015 року та наданих квитанцій позивач поповнив банківський вклад на суму 6350,00 грн., отже загальна сума за банківським вкладом становить 14430,00 грн. (а.с.5-11, 44-45)

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у видачі ОСОБА_2 депозиту та процентів за користування ним є неправомірною та такою, що обмежує права останнього.

Зазначені висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, що 24 квітня 2013 року між сторонами було укладено договір № D110402800 банківського строкового вкладу ( депозиту), відповідно до умов якого в день укладання договору вкладник передав, а банк прийняв на рахунок грошові кошти у сумі 6350,00 грн. (а.с.4). Згідно з п. 1.4. даного договору банк в порядку визначеному правилами, щомісячно нараховує вкладникові проценти на суму вкладу у розмірі 18% річних. Строк дії договору встановлено по 27 квітня 2014 року. За період з 24 квітня 2013 року по 22 липня 2015 року та наданих квитанцій позивач поповнив банківський вклад на загальну суму 6350,00 грн., отже загальна сума за банківським вкладом становить 14430,00 грн. (а.с.5-11, 44-45)

Згідно виписки по рахунку позивача, ПАТ «Брокбізнесбанк» за період з червня 2013 року по березень 2014 року перерахував ОСОБА_2 на картковий рахунок НОМЕР_1 проценти за користування депозитом в загальній сумі 1760,00 грн. і ці кошти були зняті останнім до березня 2014 року в повному обсязі. (а.с.68-71)

Крім того, встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 107 було прийняте рішення № 9 від 28 лютого 2014 року щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію відповідача. (а.с.72)

10 червня 2014 року Постановою Правління Нацбанку України № 339 прийнято рішення про відкликання ліцензії та ліквідацію банку, 11 червня 2014 року вирішено розпочати ліквідаційну процедуру. (а.с.75)

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України № 4452-VI від 23 лютого 2012 року «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, а вказаний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку.

При цьому спрямування коштів банку, згідно даного Закону, відноситься до компетенції уповноваженої особи Фонду, тому у випадку, коли у банку запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, належним відповідачем є Фонд гарантування вкладів (уповноважена особа Фонду), що узгоджується з вимогами ст. 54 Закону, згідно якої рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Проте, на порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України зазначене залишилося поза увагою суду першої інстанцій, який не врахував вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та доводи відповідача, зокрема також про те, що з часу відкликання банківської ліцензії та початку ліквідації банку він не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів.

Також, суд не звернув уваги на те, що відсотки, нараховані позивачу за депозитним договором, були зняті ним зі свого карткового рахунку в повному обсязі, а тому дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності у банку перед позивачем боргу за відсотками.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 липня 2015 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про стягнення грошових коштів.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: