Справа №333/4258/15-ц
Провадження №2/333/2049/15
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Тучкова С.С.,

при секретарі Шелесько Ю.О.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/4258/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, третя особа ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення сином повноліття, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, на даний час шлюб розірвано, добровільно надавати матеріальну допомогу відповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду.

Позивач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні просив позов задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), у звязку з тим, що на його утримані знаходиться ще одна неповнолітня дитина. Крім того, він отримує мінімальну заробітну платню.

Третя особа у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій зазначила, що має спільну дитину з ОСОБА_1, на утримання якої останній сплачує аліменти щомісячно.

Відповідно до вимог ст.169 ЦПК України неявка позивача та третьої особи не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та третьої особи.

Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі свідоцтва про одруження, серії 1-ЖС, №120811, виданого 23.10.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м.Запоріжжя, встановлено, що 23.10.2004 року сторони уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за №535 (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ЖС, №043248, виданого 21.09.2006 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 06.06.2011 року, яке набуло законної сили 17.06.2011 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.3).

Згідно з довідкою №70 від 11.06.2015 року, виданої Квартальним комітетом №8, встановлено, що дитина знаходиться на утриманні матері ОСОБА_2, проживає разом з нею (а.с.10).

Отже, судом встановлено, що на даний час дитина знаходиться на утриманні матері ОСОБА_2, проживає разом з нею.

Відповідно до свідоцтва про народження, серії І-ЖС, №107371, ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23).

Згідно з довідкою від 11.08.2015 року ОСОБА_1 з 01.04.2014 року працює на посаді комірника в ТОВ «Лотос Трейд», його дохід за період з січня 2015 року по липень 2015 року склав 10472,81 гривень (а.с.34).

Таким чином, добровільно відповідач ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання дитини ОСОБА_4 не надає, хоча є працездатним.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, оскільки відповідач має регулярний постійний дохід (працює в ТОВ «Лотос Трейд» та отримує заробітну платню), а інші обставини, які б давали підстави для призначення аліментів у твердій грошовій сумі, відсутні, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини мають бути присуджені у частці від доходу її батька.

На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України.

Таким чином, при визначенні частки доходу відповідача, яка підлягає стягненню як аліменти, суд враховуючи, що ОСОБА_1 має ще одну неповнолітню дитину, яка перебуває на його утримані, постійний дохід у вигляді заробітної плати, виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/6 частини його доходу, суд вважає за можливе задовольнити позов частково.

Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.3, ч.1 ст.18, ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст.ст.180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.10, 11, 59, 60, 88, 209, 214-215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, третя особа ОСОБА_3, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1), на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2), на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 17.06.2015 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1), судовий збір в дохід держави в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков