Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гончарук В. П.

при секретарі - Красновій І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсоцбанк» про скасування рішення третейського суду, суд -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, звернулась до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18 лютого 2014 року у справі № 1507/13.

Вимоги мотивує тим, що дане рішення підлягає скасуванню оскільки розгляд справ які стосуються захисту прав споживачів послуг банку не відносяться до компетенції Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Крім того позивач зазначає, що підставою для скасування рішення Третейського суду при Асоціації українських банків є те що в порушення ЗУ «Про третейські суди», між сторонами спору не було укладено третейської угоди, яка б відповідала вимогам чинного законодавства стосовно обов»язкових реквізитів угоди: місця укладання угоди, чіткого відображення прав та обов»язків сторін завірених печаткою. Разом з тим, заявник зазначає що про розгляд справи у третейському суді повідомлена належним чином не була, та одноособовий склад третейського суду не погоджувався сторонами. У зв»язу із чим звернулась до суду і просить скасувати рішення третейського суду.

Заявник в судове засідання не з»явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від представника заявника ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи, ПАТ «Укрсоцбанк», в судове засідання не з»явився причини неявки суду не повідомив, надав заяву про розгляд справи без його участі.

За таких обставин, суд вважає за можливе у відповідності до вимог ст. 389-4 ЦПК України, розглянути справу у відсутність сторін.

Дослідивши матеріали справи матеріали третейської справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 5 Закону України «Про третейські суди», спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків 18 лютого 2014 року по справі № 1507/13 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеліта» про стягнення боргу задоволено в повному обсязі, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеліта» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту №800/27/13-2/8-034 від 11 червня 2008 року у розмірі 2 056 687 гривень 38 копійок, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеліта» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» також стягнуто витрати, пов'язані з вирішенням спору Третейським судом, в сумі 20 966 гривень 87 копійки з відповідача на користь позивача.

Судом встановлено, що рішення третейського суду ухвалено на підставі укладених 11 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договором кредиту №800/27/13-2/8-034, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 200 000 дол. США зі строком користування кредитними коштами а останній зобов'язувався повернути кредит та сплатити проценти. Також в забезпечення виконання умов кредитного договору 11 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аеліта» було укладено договір поруки № 805/13/18-5/8-472, за яким ТОВ «Аеліта», зобов»язалось солідарно відповідати за виконання зобов»язань ОСОБА_1 по вищезгаданому договору кредиту.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди»юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди»третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремою письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Так, згідно зі п. 6 Договору кредиту №800/27/13-2/8-034, та відповідно п. 6 Договору кредиту у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або ОСОБА_3 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеним у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

Отже, зазначені договори містять третейське застереження про вирішення спору між сторонами Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків.

Згідно ст. 34 Закону України «Про третейські суди»учасниками третейського розгляду є сторони (позивач та відповідач - ст. 2 Закону України «Про третейські суди») та їх представники.

Згідно з положеннями статей 2 та 5 Закону України «Про третейські суди»третейський суд, як недержавний орган, має повноваження вирішення спорів лише тих сторін, якими укладено угоду про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди»(в редакції Закону України №2983-VІ від 03.02.2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Згідно з п.п. 22, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як роз`яснено в п. 3 постанови № 5 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди»про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Тому за наявності вказаного третейського застереження (окремої третейської угоди) залишення позовної заяви споживача без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 207 ЦПК є неприпустимим. Такі заяви підлягають вирішенню і за наявності з цього приводу рішення третейського суду, прийнятого за межами його компетенції. При цьому відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів»банк не є споживачем.

Договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків, розглянувши справу 18 лютого 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»до ОСОБА_1, ТОВ "Аеліта" про стягнення боргу, не вийшов за межі своєї компетенції та розглянув справу в рамках третейської угоди.

Рішення третейського суду може бути оскаржено стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Виключний перелік підстав для скасування рішення третейського суду зазначено в ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України, яка кореспондується зі ст. 51 Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 цього Кодексу рішення третейського суду може бути скасовано лише у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять зам межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Як убачається з ч. 4 ст. 389-4 Цивільного процесуального кодексу України суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 389-5 цього Кодексу.

Однак. жодної підстави, яка визначена у ст. 389-5 ЦПК України, для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18 лютого 2014 року у справі №1507/13, при розгляді заяви ОСОБА_1, судом не встановлено.

З огляду на викладене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 34, 51 Закону України «Про третейські суди», ст.ст. 2, 210, 3891 - 3896 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсоцбанк» про скасування рішення третейського суду - відмовити.

Ухвала суду про скасування рішення третейського суду або про відмову в його скасуванні може бути оскаржена у порядку, визначеному цим Кодексом для оскарження рішення суду першої інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: