Справа № 188/792/15-ц
Провадження № 2/188/424/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Полубан М. П.

при секретарі Філіповій В. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача ОСОБА_2 селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 13 червня 2013 року померла його дружина ОСОБА_3 після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки (пай № 66) площею 6.680 га. розташованої на території ОСОБА_2 селищної ради, Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життя ОСОБА_3 заповіту не залишила, а тому він є спадкоємцем за законом першої черги після її смерті.

Також позивач зазначає, що крім нього спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є їхні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5, але вони на відміну від нього, з ОСОБА_3 разом не проживали і до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку не зверталися. До того ж вони не заперечують, щоб спадщину він оформив на своє ім'я, тобто відмовляються від прийняття спадщини на його користь.

У встановлений законодавством строк позивач звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_2 районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3, однак нотаріусом постановою від 15.05.2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва через відсутність витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Також позивач зазначає, що відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру він отримав у зв'язку з тим, що станом на 20.03.2015 року земельна ділянка зазначена в державному акті серії ІV-ДП № 100551 не відповідає площі та встановленим межам зазначених в Державному земельному кадастрі, оскільки на ній знаходяться пам'ятки археології (кургани). Тому дана земельна ділянка підлягає архівації, відповідно до технічної документації щодо встановлення меж, яку необхідно буде замовити в землевпорядній організації власником після оформлення права спадщини.

Таким чином внести до Державного земельного кадастру передбачені Законом України «Про Державний земельний кадастр» виправлення помилок можливо лише за згодою власника, а так як ОСОБА_3, яка є власником вказаної земельної ділянки вже померла, то відповідно виправити вказані помилки і отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не можливо. Вказані виправлення помилок можливо буде внести за заявою (згодою) позивача після оформлення спадщини на його ім'я.

Враховуючи вищезазначені обставини позивач і змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання надав заяву про розгляд справи в його відсутність. В заяві також вказує, що позов підтримує, просить його задовольнити.

Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі представника ОСОБА_2 селищної ради.

Третя особа у справі ОСОБА_5, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує.

Третя особа у справі ОСОБА_4, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує.

Третя особа у справі Управління Держземагенства у ОСОБА_2 районі Дніпропетровської області в судове засідання не зявилося, про час та місце розгляду справи повідомлене належним чином.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що 13 червня 2013 року померла ОСОБА_3 після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки (пай № 66) площею 6.680 га. розташованої на території ОСОБА_2 селищної ради, Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 517161 від 19.06.2013 року, копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП від 100551 року, виданого 13.12.2001 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_3 заповіту не залишила, а тому має місце спадкування за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, оскільки є чоловіком ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ЯР № 529964.

Крім позивача, спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 є діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_6, копією свідоцтва про народження ОСОБА_5, копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_7 В та ОСОБА_6, копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії ІІ-КИ № 420313, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІV-КИ № 487517.

Проте ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на відміну від позивача зі спадкодавцем разом не проживали і до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку не зверталися, а тому відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України вважаються такими, що не прийняли спадщину. До того ж вони не заперечують щодо прийняття спадщини позивачем, що підтверджується поданими ними до суду заявами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3.

Відповідно до діючого законодавства позивач звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_2 районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3, однак нотаріусом постановою від 15.05.2015 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва через відсутність витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що підтверджується копією постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.05.2015 року.

Згідно повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру № 177 від 20.03.2015 року у наданні запитуваних відомостей відмовлено у зв'язку з тим, що станом на 20.03.2015 року земельна ділянка зазначена в державному акті серії ІV-ДП № 100551 не відповідає площі та встановленим межам зазначених в Державному земельному кадастрі, оскільки на ній знаходяться пам'ятки археології (кургани). Тому дана земельна ділянка підлягає архівації, відповідно до технічної документації щодо встановлення меж, яку необхідно буде замовити в землевпорядній організації власником після оформлення права спадщини.

Земельна ділянка була передана ОСОБА_3 на підставі рішення 26 сесії 23 скликання ОСОБА_2 селищної ради № 2978 від 29.08.2001 року і відповідно на підтвердження права власності їй було видано 13.12.2001 року Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 100551.

Закон України «Про Державний земельний кадастр» було прийнято 07.07.2011 року, тобто вже після отримання ОСОБА_3 Державного акту на земельну ділянку.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які

виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки

державної чи комунальної власності).

Відповідно до абз. 3 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв'язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Таким чином внести до Державного земельного кадастру передбачені Законом України «Про Державний земельний кадастр» виправлення помилок можливо лише за згодою власника. Проте ОСОБА_3 яка є власником вказаної земельної ділянки вже померла, а тому відповідно виправити вказані помилки і отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не можливо. Внаслідок чого позивач позбавлений можливості оформлення права на спадщину у нотаріальному порядку. Оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, захистити своє право не може, суд вважає обраний позивачем спосіб захисту своїх прав обґрунтованим.

Оскільки, ОСОБА_3 була належним власником вищевказаної земельної ділянки, право власності на яку належним чином зареєстровано, то дана земельна ділянка є предметом спадкування після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Від спадщини у вигляді земельної ділянки позивач не відмовлявся, оскільки у встановлений законодавством строк із заявою про відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертався.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази позивача, надані ним на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1261, 1268, 1270, 1272-1274 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем за законом першої черги, право власності на земельну ділянку (пай № 66) площею 6.680 га. розташовану на території ОСОБА_2 селищної ради, Дніпропетровської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 100551 виданого 13.12.2001 року, ОСОБА_3, яка померла 13.06.2013 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_9