Справа № 655/292/15-ц
Провадження № 2/655/91/2015
РІШЕННЯ

іменем України

16 червня 2015 року Горностаївський районний суд Херсонської області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Боянецької Д.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Горностаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Відділ Держземагенства у Горностаївському районі Херсонської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,-

в с т а н о в и в:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.01.2008 року між нею та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки розміром 5,02 розташованої на території Заводівської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, який зареєстровано у Горностаївському районному відділі земельних ресурсів 13.08.2008 року за № 52. Вказаний договір укладено з порушенням норм земельного законодавства. Всупереч вимогам ст. 15 Закону України «Про оренду землі» договір не містить таких істотних умов, як строк дії договору (п. 8), умов і строків передачі земельної ділянки в оренду (п. 18), обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки (п. 26). Вважає, що відсутність істотних умов договору оренди порушує її законні права та інтереси. Крім того, позивач послалася на те, що у п. 30 договору відповідач самовільно без її відома визначив для себе права щодо передачі земельної ділянки у суборенду, закладання багаторічних насаджень, зведення жилих та виробничих будівель і споруд, що може призвести до нецільового використання земельної ділянки. У звязку з викладеним позивач просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 01.01.2008 року, зареєстрований 13.08.2008 року за № 52 та зобовязати відповідача повернути їй ОСОБА_4 акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 060104, виданий на її імя 11.02.2008 року.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги зменшили та уточнили. Просили залишити без розгляду позовну вимогу про зобовязання відповідача повернути позивачу ОСОБА_4 акт на право власності на земельну ділянку та підтримали вимогу про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним з посиланням на те, що при його укладенні не було досягнуто згоди щодо такої істотної умови договору як строк його дії (п. 8). Також зазначили, що передача земельної ділянки відповідачу відбулась з порушенням п. 20 договору оренди, оскільки передана вона в день укладення договору, а не у строк, обумовлений у договорі, чим порушено ст. 17 Закону України «Про оренду землі». Вважають, що під час укладення договору оренди не було дотримано вимог ст.ст. 3, 4, 5, 6 Закону України «Про оренду землі», а саме: на момент укладення договору позивач не була власником земельної ділянки, оскільки отримала ОСОБА_4 акт на право власності на земельну ділянку лише 11.02.2008 року, після того як був укладений договір. Таким чином, позивач, не будучи власником земельної ділянки, не мала права підписувати договір оренди, і в результаті відповідач орендує її не на правових підставах. Пояснили, що відповідач займався оформленням документів щодо права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, в тому числі і Державного акта на право власності на земельну ділянку. Він же розробляв проект договору оренди земельної ділянки та займався його реєстрацією у Відділі земельних ресурсів. Про своє порушене право позивач дізналася лише у лютому 2015 року після отримання документів із відділу Дежземагенства у Горностаївському районі Херсонської області. Просили визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 01.01.2008 року, укладений між сторонами.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав. Суду пояснив, що в 2007 році між ним та позивачем ОСОБА_1 була укладена усна домовленість про те, що він за власні кошти оформить всі необхідні документи на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_1, в тому числі і ОСОБА_4 акт, а після оформлення документів вони укладуть договір оренди належної позивачеві земельної ділянки. На підставі типового договору оренди землі після узгодження всіх істотних умов вони з позивачем 01.01.2008 року уклали письмовий договір оренди земельної ділянки розміром 5,02 га, розташованої на території Заводівської сільської ради. Про вказаний договір позивач знала, самостійно його підписала і претензій до нього протягом усього часу ніяких не було. Договір дійсно був укладений між ними до того, як позивач отримала ОСОБА_4 акт на право власності на земельну ділянку, однак зареєстрований договір вже після отримання нею Державного акту і саме з державної реєстрації він набув чинності. Тому він не вважає, що не було досягнуто якихось умов договору та порушено права позивача. Також зазначив, що строк дії договору був з позивачем обумовлений та визначений у 45 років, він нічого власноруч не дописував. Крім того, на той момент, коли укладався договір оренди земельної ділянки, він вже обробляв вказану земельну ділянку, так як між ним та позивачем у 2007 році був укладений договір оренди земельної частки (паю). Тому вимоги позивача про порушення п. 20 договору оренди щодо строку передачі земельної ділянки вважає необгрунтованими. Позивач самостійно підписала акт прийому-передачі земельної ділянки, жодних спірних питань між ними не було, як і не було зауважень від позивача. Вважає, що підстави для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним відсутні. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Відділу Держземагенства у Горностаївському районі Херсонської області в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що договір оренди земельної ділянки від 01.01.2008 року укладався між сторонами на підставі типового договору оренди земельної ділянки. Договір зареєстрований у Горностаївському реєстраційному відділі 13.08.2008 року за № 52 і саме з цього дня він набув чинності відповідно до законодавства. З приводу якихось порушень при його укладенні або недосягнення якихось домовленостей на момент реєстрації договору ніхто із сторін не звертався, а тому він вважається чинним. Вважає, що строк дії у договорі обумовлений, оскільки вказано на скільки років він укладений і визначати для цього кінцеву дату його дії не потрібно. При цьому додав, що якби у договорі не було визначено істотних умов, договір не був би зареєстрований Відділом земельних ресурсів.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є головою Заводівської сільської ради, на території якої знаходиться належна ОСОБА_1 земельна ділянка, яку орендує ОСОБА_3 Акти обстеження земельних ділянок Заводівської сільської ради, які орендує ОСОБА_3, від 23.08.2012 року та від 03.09.2013 року складено комісією на прохання комісії по легалізації робочих місць. В результаті обстеження було виявлено, що земельна ділянка в контурі поля № 4 була забурянена та не проведено агротехнічних заходів по догляду за посівами соняшника. Вказані акти не розроблялись на прохання позивача та не обстежувалась конкретно належна ОСОБА_1 земельна ділянка, а контур поля № 4, в якому знаходиться, зокрема, і земельна ділянка позивача.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що є рідною сестрою позивача ОСОБА_1 Їй відомо, що ОСОБА_3 хотів взяти в її сестри землю в оренду. Вони домовились, що ОСОБА_1 передасть ОСОБА_3 землю в оренду на 5 років, а зараз, як їй стало відомо, відповідач дописав в договорі строк його дії до 45 років. Про те, що дописано строк дії договору їй стало відомо від сестри ОСОБА_1 При самому укладенні договору та його підписанні її не було. Коли саме їй стало відомо про те, що дописано строк дії договору не знає. Також їй не відомо, чи зверталася ОСОБА_1 по закінченні пятирічного строку його дії до ОСОБА_3 про зміну умов договору чи про його розірвання.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 060104, виданого 11.02.2008 року Горностаївською районною державною адміністрацією, є власником земельної ділянки площею 5,02 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Заводівської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, кадастровий номер :02:005:0006 (а.с. 42).

Також судом встановлено, що 01.01.2008 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, який зареєстровано у Горностаївському районному відділі земельних ресурсів 13.08.2008 року за № 52 (а.с. 43-47).

Передача та прийом земельної ділянки між позивачем та відповідачем відбулась згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 01.01.2008 року (а.с. 52).

З матеріалів реєстраційної справи щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки, укладеного 01.01.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, копія якої долучена до матеріалів справи, вбачається, що договір оренди містить такі невідємні частини як план (схему) земельної ділянки, переданої в оренду з описом меж земельної ділянки (а.с. 48), кадастровий план земельної ділянки (а.с. 49), схему ротації сільськогосподарських культур на земельній ділянці (а.с. 50), акт визначення меж земельної ділянки в натурі від 01.01.2008 року (а.с. 51), акт про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 01.01.2008 року (а.с. 52), ОСОБА_4 акт на право власності на земельну ділянку з планом меж земельної ділянки та зазначенням кадастрового номера земельної ділянки (а.с. 42 - зворотний бік).

Відповідно до актів обстеження земельних ділянок Заводівської сільської ради від 23.08.2012 року (а.с. 54) та 03.09.2013 року (а.с. 55) проведено обстеження земельних ділянок в контурі поля № 4, що орендуються ОСОБА_3 в результаті обстеження виявлено, що земельні ділянки не оброблялась та сильно забурянені, в наявності карантинні буряни.

Згідно відповіді Заводівської сільської ради від 02.05.2015 року судом встановлено, що 11.06.2007 року Заводівською сільською радою у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) за № 18 зареєстровано договір оренди земельної частки (паю) між землевласником ОСОБА_1 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0154520 та ОСОБА_3, договір укладено строком на 20 років (а.с. 67).

В судовому засіданні жодною із сторін не заперечено факту укладення між ними 01.01.2008 року договору оренди земельної ділянки розміром 5,02 га, розташованої на території Заводівської сільської ради Горностаївського району Херсонської області, та передачі даної земельної ділянки ОСОБА_1 в оренду ОСОБА_3

В ході судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 власноруч добровільно підписала вказаний договір оренди земельної ділянки та акт про передачу та прийом земельної ділянки від 01.01.2008 року, сторони бажали настання відповідних правових наслідків, зокрема відповідач бажав орендувати земельну ділянку та обробляти її, а позивач передати її в оренду та отримувати орендну плату. Обставин, через які б позивач не мала можливості ознайомитись з усіма умовами договору оренди земельної ділянки, чи зі змістом акту прийому-передачі земельної ділянки не існувало.

Відповідно до ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Частина перша ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 14 та ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається в письмовій формі та набуває чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: - обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); - строк дії договору оренди; - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; - умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; - умови збереження стану обєкта оренди; - умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; - умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; -існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; - визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини; -відповідальність сторін.

За змістом ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) відсутність у договорі оренди землі однієї із істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Посилання позивача та її представника на те, що договір оренди землі, укладений між сторонами 01.01.2008 року, не містить такої істотної умови як строк дії договору, оскільки в ньому не зазначено кінцевої дати його дії, суд вважає необгрунтованими. Так, у пункті 8 вказаного договору, який має назву «Строк дії договору» визначено, що договір укладено на 45 років. Крім зазначення цього строку в цифровому виразі, його зазначено і прописом «сорок пять», жодних виправлень у цьому пункті немає, зміни не вносились. Вказане узгоджується із нормою ст. 19 Закону України «Про оренду землі», згідно якої строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Крім того, представник третьої особи Відділу Держземагенства у Горностаївському районі в судовому засіданні зазначив, що укладений між сторонами договір є типовим, в ньому не передбачено такої графи як закінчення строку його дії з вказівкою на конкретну дату, достатньо того, що визначено, на скільки років він укладений. Пояснення позивача про те, що відповідач самовільно, без її відома та згоди змінив строк дії договору з 5 років до 45 років, дописавши цифру чотири, безпідставні, оскільки позивачем на їх підтвердження не надано відповідних доказів, при цьому відповідач проти цих доводів заперечив. Крім того, позивач не змогла пояснити, чому, вважаючи договір укладеним на пять років, вона по закінченню цього строку, не зверталась до відповідача щодо припинення його дії, повернення земельної ділянки. Суд не приймає пояснення свідка ОСОБА_6 як належний доказ того, що договір оренди між сторонами був укладений саме на 5 років, оскільки як встановлено, вона є сестрою позивача та особисто при укладенні договору та узгодженні його умов не була присутня, про це їй стало відомо від сестри.

Стосовно доводів позивача та її представника про те, що при передачі земельної ділянки орендарю порушено п. 20 договору оренди щодо строків передачі земельної ділянки, а саме, що вона була передана не протягом трьох діб після державної реєстрації договору, а до того, то з цих підстав договір, на думку суду, також не може бути визнаний недійсним з огляду на наступне. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) передача обєкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди за актом приймання передачі. За змістом ч. 4 ст. 15 вказаного Закону акт приймання-передачі обєкта оренди є невідємною частиною договору оренди землі.

Судом встановлено, що акт про передачу та прийом земельної ділянки підписано сторонами в той самий день, що й сам договір оренди, 01.01.2008 року. Зі змісту даного акту вбачається, що власник земельної ділянки ОСОБА_1 передала орендарю ОСОБА_3 земельну ділянку розміром 5,02 га., спірних питань немає (а.с. 52). Не погоджуючись з вищевказаними доводами позивача, суд виходить з того, що сторони були вільні в укладенні договору та визначенні його умов, в тому числі і строків передачі земельної ділянки. Крім того, виходячи зі змісту ст. 17 Закону України «Про оренду землі» передача обєкта земельної ділянки здійснюється самим орендодавцем. Позивач самостійно розпорядилася своїм правом щодо передачі земельної ділянки орендарю, 01.01.2008 року власноруч підписала вказаний акт, їй було відомо, що земельна ділянка передається не у строки, визначені у договорі оренди. З часу укладення договору оренди та передачі земельної ділянки позивач до відповідача з заявами про припинення дії договору, його розірвання чи повернення земельної ділянки не зверталась. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання договору оренди недійсним з вказаних підстав, крім того, що позивачем не доведено, яке та як саме порушено її право в даному випадку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 25.12.2013 року у справі № 6-94цс13, виходячи з того, що відповідно до статті 15 ЦК України та ст.. 3 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у звязку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі, визначити істотність цих умов, а також зясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Правовою гарантією на судовий захист особистого немайнового права та інтересу особи являється ст. 16 ЦК України. Саме по собі встановлення судом відсутності в договорі оренди земельної ділянки умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», не являється достатньою підставою для застосування судом способів захисту цивільних прав або інтересів, а саме визнання правочину недійсним.

Не погоджується також суд з доводами позивача та її представника про те, що на час укладення договору оренди земельної ділянки ОСОБА_1 не була власником земельної ділянки, а тому не могла укладати та підписувати такий договір, і відповідач користується її земельною ділянкою без достатньої правової підстави, що є порушенням ст. 3-6 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності.

За змістом ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до п. 17 Перехідних положень ЗК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, важаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

В судовому засіданні встановлено та не заперечено сторонами, що позивач станом на 2007 рік була власником земельної частки (паю) на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХС № 0154520 та на підставі нього між нею та позивачем ще до 01.01.2008 року був укладений договір оренди земельної частки (паю) який зареєстрований 11.06.2007 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток паїв Заводівською сільською радою за № 18, договір укладено строком на 20 років (а.с. 67).

Згідно Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Зако ну.

Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач мала достатні правові підстави для укладення 01.01.2008 року договору оренди земельної ділянки з відповідачем, і останній користується земельною ділянкою на законній підставі, а саме на підставі договору оренди, який зареєстровано у встановленому законом порядку.

Зважаючи на встановленні в ході судового розгляду обставини, а саме, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, позивач на час його укладення мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, до договору оренди земельної ділянки додано всі передбачені законом документи, суд вважає, що між позивачем та відповідачем при укладенні договору оренди земельної ділянки погоджено його істотні умови. За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання його недійсним.

Судом звертається увага на те, що позивачем пропущено строк позовної давності. Посилання позивача та її представника на те, що про порушення свого права вона дізналася лише в лютому після 2015 року після отримання копій документів у Відділі Держземагенства, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Так, позивач ствердила, що власноруч підписувала договір оренди землі, їй було про нього відомо ще 01.01.2008 року. Так само, як їй будо відомо про передачу земельної ділянки, яка відбулась 01.01.2008 року згідно акту-прийому передачі. Оскільки умови договору узгоджувалися сторонами під час його укладення, суд вважає, що саме з цього моменту позивачу повинно було бути відомо про порушення свого права, а тому перебіг позовної давності починається саме від дня укладення договору.

Оскільки сторонами про застосування строку позовної давності в судовому засіданні не було заявлено, суд відмовляє в задоволенні позову не з цієї підстави, а виходячи з того, що в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження підстави, на які посилалася позивач в обґрунтування позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215, 626, 638, 792 ЦК України, ст. 125, п. 17 Перехідних положень ЗК України, ст. 3-6, 13-15, 17-19 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Відділ Держземагенства у Горностаївському районі Херсонської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Херсонської області через Горностаївський районний суд Херсонської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, у відсутність яких воно ухвалене, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: Л.А. Штифурко