Провадження № 2/344/3922/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: ОСОБА_1,

за участю Позивача ОСОБА_2, представника Відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» визнання недійсними додаткової угоди та заяв на видачу готівки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі «Відповідач») про визнання недійсними додаткової угоди № 1 до договору про збільшення суми невідновлювальної лінії № 67pv12-06 від 22 лютого 2006 року, укладену 26 липня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, заяву на видачу готівки № 6 від 26 липня 2007 року на суму 19 300,00доларів США та заяву на видачу готівки № 1 від 10 серпня 2007 року на суму 350,00 доларів США.

Позовні вимоги мотивовані тим, що укладені між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 додаткова угода № 1 до договору про збільшення суми невідновлювальної лінії № 67pv12-06 від 22 лютого 2006 року, укладена 26 липня 2007 року, заява на видачу готівки № 6 від 26 липня 2007 року на суму 19 300,00 доларів США та заява на видачу готівки № 1 від 10 серпня 2007 року на суму 350,00 доларів США є, на думку Позивача, недійсними, оскільки Позивач не отримував за даною додатковою угодою грошових коштів, а підписи, які містяться на заяві на видачу готівки № 6 від 26 липня 2007 року на суму 19 300,00 доларів США та заяві на видачу готівки № 1 від 10 серпня 2007 року на суму 350,00 доларів США, в дійсності не належать Позивачу.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник Відповідача ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просила відмовити в їх задоволенні.

Додатково представник Відповідача зазначила про те, що оскаржувана додаткова угода повністю відповідає вимогам чинного цивільного законодавства України та спрямована на реальне настання правових наслідків, які нею передбачені.

Крім того, представник Відповідача посилалася на те, що при укладенні даної додаткової угоди сторонами було досягнуто всіх істотних умов, волевиявлення на укладення даної додаткової угоди було вільним та відповідало дійсній волі сторін.

Крім того, на думку представника Відповідача, заяви на видачу готівки № 6 від 26 липня 2007 року та № 1 від 10 серпня 2007 року не є правочинами в розумінні чинного законодавства України, а тому відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення Позивача, представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

22 лютого 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (Банк) та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено Договір про відкриття невідновлювальної кредитної лінії № 67pv12-06 (надалі «Договір»), відповідно до пункту 2.1 якого Банк відкриває Позичальнику Невідновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 19 200 доларів США з оплатою по процентній ставці 15 процентів річних.

Згідно з пунктом 3.1 Договору видача кредитних ресурсів у рамках Невідновлювальної кредитної лінії проводиться на підставі письмових заяв Позичальника, за погодженням з Банком.

26 липня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (Банк) та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено Додаткову угоду № 1 до договору про збільшення суми невідновлювальної кредитної лінії №67pv12-06 від 22 лютого 2006 року (надалі «Додаткова угода»), відповідно до пункту 1 якої Банк збільшує Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, повернення, терміновості, платності у розмірі 37 500,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 15 процентів річних.

Відповідно до Заяви на видачу готівки № 6 від 26 липня 2007 року ОСОБА_2 в касі банку було отримано кошти в сумі 19 300,00 доларів США.

Відповідно до Заяви на видачу готівки № 1 від 10 серпня 2007 року ОСОБА_2 в касі банку було отримано кошти в сумі 350,00 доларів США.

Постановою слідчого від 03 липня 2014 року про призначення судової почеркознавчої експертизи, винесеною в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 грудня 2012 року за № 0000812, призначено проведення судової почеркознавчої експертизи підписів на заяві про видачу готівки № 6 від 26 липня 2007 року та заяві на видачу готівки № 1 від 10 серпня 2007 року.

Як вбачається зі змісту Висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управління МВС України у Івано-Франківській області № 09/03-320 від 30 липня 2014 року, експерт дійшов висновку про те, що підписи від імені ОСОБА_2 в графі «Підпис отримувача» у заяві на видачу готівки № 6 від 26 липня 2007 року примірник 1 та у заяві на видачу готівки № 1 від 10 серпня 2007 року примірник 1 виконані не гр. ОСОБА_2, а іншою особою.

Враховуючи вищевикладене, посилаючись на факт не отримання коштів за Додатковою угодою, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним цивільним позовом про визнання недійсними Додаткової угоди № 1 від 26 липня 2007 року, заяви на видачу готівки № 6 від 26 липня 2007 року та заяви на видачу готівки № 1 від 10 серпня 2007 року на суму 350,00 доларів США.

Підставою заявлених позовних вимог в даній цивільній справі Позивачем зазначено наступні обставини: відсутність у Відповідача права на укладення Додаткової угоди та збільшення суми невідновлювальної кредитної лінії, а також неотримання ОСОБА_2 коштів за даною додатковою угодою.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, за змістом якого відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підстави недійсності правочину визначено статтею 215 ЦК України.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи вищезазначене, Суд звертає увагу на те, що Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що станом на момент укладення Додаткової угоди № 1 до договору про збільшення суми невідновлювальної лінії № 67pv12-06 від 22 лютого 2006 року, укладеної 26 липня 2007 року, існували передбачені статтею 203 ЦК України обставини, які б свідчили про недійсність даного правочину.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження:

- суперечності змісту Додаткової угоди № 1 від 26 липня 2007 року вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада;

- відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності у сторін даної угоди;

- відсутності вільного волевиявлення сторін Додаткової угоди та невідповідності їх волевиявлення внутрішній волі;

- недотримання встановленої законом форми такого виду правочину;

- не спрямування даної Додаткової угоди на реальне настання правових наслідків, що обумовлені нею.

Крім того, Позивач в судовому засіданні самостійно підтвердив той факт, що Додаткову угоду № 1 від 26 липня 2007 року було укладено за його ініціативи, а при її укладенні його волевиявлення було вільним і відповідало його дійсній волі.

Крім того, в судовому засіданні Позивач підтвердив, що підпис, який міститься на Додатковій угоді № 1 від 26 липня 2007 року, в дійсності належить йому.

При цьому, Суд звертає увагу на те, що сам по собі факт неотримання коштів за договором в подальшому не може слугувати підставою для визнання такого правочину недійсним, оскільки має інші, відмінні від визнання правочину недійсним, правові наслідки.

Неотримання (з обєктивних чи субєктивних причин) в подальшому коштів за кредитним договором не може саме по собі слугувати підставою для визнання недійсним такого кредитного договору.

В даній цивільній справі в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що вироком суду, який набрав законної сили, встановлено вину іншої особи у підробці підпису ОСОБА_2 та отримання замість нього коштів за заявами на видачу готівки № 6 від 26 липня 2007 року на суму 19 300,00доларів США та № 1 від 10 серпня 2007 року на суму 350,00 доларів США. При цьому, відповідно до чинного кримінального процесуального законодавства висновок почеркознавчої експертизи є лише одним із доказів в рамках кримінального провадження і не має наперед встановленої сили.

Тому, в рамках даної цивільної справи відсутні правові підстави та є передчасним стверджувати про факт неотримання ОСОБА_2 коштів за Додатковою угодою.

Крім того, Суд вважає необґрунтованими та не підтвердженими належними засобами доказування доводи Позивача щодо відсутності у Відповідача права збільшувати невідновлювальну кредитну лінію, оскільки укладення додаткової угоди до договору про збільшення невідновлювальної кредитної лінії не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Умов договору чи положень чинного законодавства України, які б забороняли банку укладати договори про збільшення невідновлювальної кредитної лінії Позивачем не наведено, а Судом таких обставин не встановлено.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене в сукупності, Суд звертає увагу на те, що в даній цивільній справі Позивачем не доведено належними засобами доказування недійсності Додаткової угоди № 1 до договору про збільшення суми невідновлювальної лінії № 67pv12-06 від 22 лютого 2006 року, укладеної 26 липня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Стосовно позовних вимог про визнання недійсними заяви на видачу готівки № 6 від 26 липня 2007 року на суму 19 300,00доларів США та заяви на видачу готівки № 1 від 10 серпня 2007 року на суму 350,00 доларів США, Суд звертає увагу на те, що вказані заяви не є правочинами в розумінні чинного законодавства України, оскільки є лише розрахунковими касовими документами, які підтверджують факт видачі грошових коштів з каси банку.

Відтак, визнання недійсними заяв на видачу готівки чинним законодавством України не передбачено, а тому позов ОСОБА_2 в цій частині не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 202, 203, 215, 234, 547, 553, 626, 627 Цивільного Кодексу України, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, Суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» визнання недійсними додаткової угоди та заяв на видачу готівки, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домбровська Г.В.