У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду із зазначеним вище позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 157 665 грн 62 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26 січня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит на придбання квартири у розмірі 61 тис. доларів США зі сплатою 11,5% річних та терміном погашення до 25 січня 2022 року.

Для забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки від 26 січня 2007 року, предметом якого була двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Крім того, 26 січня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, згідно з яким остання зобов'язалась відповідати за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

Оскільки позичальник належним чином не виконував умови договору, станом на 02 липня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 3 157 665 грн 62 коп., яка складається з 46 799,44 доларів США, що еквівалентно1 212 972 грн 36 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 9 866,10 доларів США, що еквівалентно 255 714 грн 74 коп. - прострочена заборгованість за основним тілом кредиту, 579,24 доларів США, що еквівалентно 15 013 грн 04 коп. - строкова заборгованість за відсотками, 17 701,08 доларів США, що еквівалентно 458 785 грн 85 коп. - прострочена заборгованість за відсотками, 616 грн 10 коп. - строкова заборгованість зі щомісячної комісії, 1 214 563 грн 53 коп. - пеня.

Ураховуючи наведене, банк просив позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2015 року, позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 3 157 665 грн 62 коп. заборгованості за кредитним договором. У задоволенні вимог до ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у солідарному стягненні заборгованості з ОСОБА_5 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Отже, судові рішення в частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4 не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ч. 1 ст. 335 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову до поручителя ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що порука є припиненою в силу вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів вважає висновки судів такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

У разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання (дострокове виконання основного зобов'язання), звернувшись до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто фактично про дострокове стягнення з позичальника суми за кредитним договором, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється з наступного дня набрання чинності рішенням суду або з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як дата дострокового повернення всього кредит).

Судами установлено, що у зв'язку з порушенням боржником строків повернення кредитних коштів та виникненням заборгованості за кредитним договором, банк використав своє право на дострокове повернення кредиту і звернувся до суду з вимогою до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 травня 2012 року була задоволена.

За таких обставин, суди, відмовляючи в позові до поручителя, правильно вважали, що порука є припиненою в силу зміни банком строку виконання основного зобов'язання, про що свідчить зазначене вище судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке проведено у рахунок погашення заборгованості за кредитом, яка складається і з простороченої суми, і з суми, що залишилась.

Доказами зміни строку також є наявний в матеріалах справи лист-вимога від 21 квітня 2011 року, адресований ОСОБА_4, згідно з яким банк вимагає достроково повернути видані кредитні кошти і сплатити проценти за весь період користування кредитом, пеню, інші платежі, передбачені кредитним договором, в строк до 29 квітня 2011 року.

Таким чином, правильно застосувавши положення ст. 559 ЦК України, на підставі поданих сторонами доказів, які оцінені відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про відмову у солідарному стягненні заборгованості з поручителя ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України, і не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновку суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді В.А. Черненко

С.П. Штелик