АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/248/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2799/15Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого: судді Карнауха П.М.,

суддів: Пилипчук Л.І., Дряниці Ю.В.

при секретарі: Ткаченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 липня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по ? частині будівельних матеріалів, які знаходяться в незавершеному будівництвом обєкті - будівлі мансардного житлового будинку, проїзду до гаража, доріжок та відмостки із маломірних елементів мощення та огорожі із ворітьми та хвірткою в домоволодінні по вул. Лесі Українки, №60 в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області з наступними характеристиками конструктивних елементів: фундамент та цоколь - бутовий - виконані на 9, 86%; стіни - цегляні - виконані на 20,02%; перегородки - цегляні - виконані на 6,26%; перекриття - монолітне та залізобетонні плити - виконані на 10,88% ; підлога ламінат та керамічна плитка - виконані на 8.42%; дах - деревяний; покрівля - металочерепиця виконані на 14,89%; двері - металеві та деревяні - виконані на 4.40%; вікна - металопластикові - виконані на 5,0%; сходи - виконані на 1,73%; оздоблення внутрішнє - виконані на 4,33%; ґанок - виконані на 0,93%; електрозабезпечення - виконані на 2,55%; водопостачання та каналізація - виконані на 3,64%; опалення, гаряче водопостачання та вентиляція - виконані на 7,09%; всього 100% готовності, без його реального поділу, та залишено майно у їхній спільній частковій власності.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням, його оскаржила відповідач ОСОБА_2, яка в поданій апеляційній скарзі з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, прохає скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції, визнавши право власності за ними по ? частині будівельних матеріалів, які знаходяться в незавершеному будівництвом обєкті, обмежився визначенням лише конструктивних елементів, а не поіменував ці будівельні матеріали, обладнання та виконані роботи, що були використані в процесі будівництва; не визначив, які саме будівельні матеріали купувалися за спільні кошти подружжя; не взяв до уваги спільні доходи подружжя у період з вересня 2009 по січень 2014 р.р.; не зясував, хто брав участь у будівництві та за рахунок яких коштів.

Вважає, що надані позивачем накладні, видаткові накладні та договір оренди, не є достовірними, оскільки подані лише 02.07.2015 року, через 8 місяців після звернення з позовом до суду.

Також вказує, що суд не взяв до уваги надані нею записи проведення закупівлі будівельних матеріалів та оплату за виконані послуги, які здійснили її батьки, покази допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10; видаткові накладні, рахунки-фактури, ордери, квитанції, товарні чеки на придбання будівельних матеріалів ОСОБА_5 та ОСОБА_6; довідки про розмір заробітної плати подружжя; декларації про отримання доху свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які мали фінансову можливість придбавати спірні будівельні матеріали та сплачувати за виконані будівельні роботи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не оспорюється сторонами, що 08 серпня 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва серії 1-КЕ №128043, виданого Автозаводським відділом ДРАЦС Кременчуцького МУЮ у Полтавській області (т.1 а.с.13).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 вересня 2014 року, яке набрало законної сили, шлюб, зареєстрований 08.08.2009 року в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) Е.С., - розірваний. Після розірвання шлюбу прізвище позивача ОСОБА_4 встановлено ОСОБА_2 (т.1 а.с.11-12).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.09.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6954, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_12 та на підставі якого видано Державний акт серії ЯЗ № 167419, відповідачу ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,16 га, розташована по вулиці Лесі Українки, 60 в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області. Кадастровий номер землі :01:007:0243. Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (т.1 а.с.22-25).

Рішенням Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 24.09.2009 року, протокол №09, на підставі розглянутої заяви ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво жилого будинку та господарських будівель на приватизованій ділянці по вул. Лесі Українки, 60 в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області. Термін будівництва з 24 вересня 2009 року по 24 вересня 2012 року (т.1 а.с.20).

18.05.2011 р. відділом містобудування та архітектури Кременчуцької райдержадміністрації видано ОСОБА_4 будівельний паспорт, реєстраційний номер № 160 на забудову земельної ділянки по вул. Лесі Українки, 60, в с. Піщане, Кременчуцького району Полтавської області (т. 1 а.с. 15-39), та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №466 від 13 квітня 2011 року повідомлено інспекцію ДАБК в Полтавській області про початок виконання будівельних робіт на обєкті будівництва (реєстраційний номер повідомлення ПТО НОМЕР_1 від 04.08.2011 року).

18 травня 2011 року за заявою забудовника ОСОБА_4 відділом містобудування та архітектури Кременчуцької райдержадміністрації проводилось обстеження на відповідність намірів забудови земельної ділянки та містобудівної документації на місцевому рівні, місцевим правилам забудови і державним стандартам, будівельним нормам та правилам, в ході якого було встановлено, що на земельній ділянці, площею 0,16 га згідно з будівельним паспортом №160 від 18.05.2011 року по вул. Лесі Українки, 60 в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області запроектовані такі будівлі та споруди: індивідуальний житловий будинок з гаражем, альтанка, про що складено відповідний висновок про забудову земельної ділянки за №124 від 18.05.2011 року (т.1 а.с.17).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №29-15 від 15.06.2015 року, складеної ФОП ОСОБА_13 встановлено, що роботи по будівництву незавершеного будівництвом обєкту будівлі мансардного житлового будинку, проїзду до гаража, доріжок та відмостки із маломірних елементів мощення та огорожі із ворітьми та хвірткою в домоволодінні, розташованому в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області по вул. Л. Українки, 60 виконані на 100% (т.2 а.с.2-4).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як розяснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" , поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК Українита ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 статті 71 Сімейного кодексу України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини 2 статті 71 Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 4 статті 71 Сімейного кодексу України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно частини 5 статті 71 цього Кодексу присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

При цьому в разі не вчинення сторонами дій направлених на надання згоди присудження грошової компенсації та не внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя").

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути:

квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на

них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" ).

Згідно Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна (затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року за №55 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 06.07.2007 року за №774/14041) питання щодо поділу обєктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Встановивши зазначені обставини, здійснивши аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, покази свідків, пояснення експерта ОСОБА_13, приймаючи до уваги те, що відповідачем ОСОБА_2 вимог щодо визнання особистої приватної власності на спірне майно не заявлялось, суд першої інстанції дійшов вірного до висновку про те, що будівництво незавершеного будівництвом обєкту будівлі мансардного житлового будинку, проїзду до гаража, доріжок та відмостки із маломірних елементів мощення та огорожі із ворітьми та хвірткою в домоволодіння по вул. Лесі Українки, 60 в с.Піщане Кременчуцького району Полтавської області, здійснювалося сторонами в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки сторонами не оспорюється вартість фактично виконаних робіт по будівництву та будівельних матеріалів і конструкцій, використаних при будівництві будівлі мансардного житлового будинку, проїзду до гаража, доріжок та відмостки із маломірних елементів мощення та огорожі із ворітьми та хвірткою в спірному домоволодінні, яка згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №29-15, складеного експертом 15 червня 2015 року, становить 1819434 грн. 40 коп. та визнано, що між ними шлюбний договір, будь-які інші договори які б встановлювали режим роздільності майна, збільшення частки одного із подружжя у майні не укладались, дані обставини відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Встановивши, що відповідачем не вчинено дії щодо внесення половини вартості грошової суми на депозитний рахунок суду, відмову позивача від запропонованої відповідачем компенсації у розмірі 50000 грн. 00 коп. від частки вартості майна, враховуючи неподільність обєкта будівництва на час розгляду справи відповідно до їх часток, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що частки подружжя в спірному майні є ідеальними, залишив майно у їх спільній частковій власності та обґрунтовано задовольнив позов, визнавши за сторонами право власності по ? частині на будівельні матеріали, які знаходяться в незавершеному будівництвом обєкті.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та зводяться до незгоди з рішенням суду.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції, визнавши право власності за ними по ? частині будівельних матеріалів, які знаходяться в незавершеному будівництвом обєкті, обмежився визначенням лише конструктивних елементів, а не поіменував ці будівельні матеріали, обладнання та виконані роботи, що були використані в процесі будівництва; не визначив, які саме будівельні матеріали купувалися за спільні кошти подружжя; не взяв до уваги спільні доходи подружжя у період з вересня 2009 по січень 2014 р.р.; не зясував, хто брав участь у будівництві та за рахунок яких коштів, - не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідачем не надано жодних доказів про те, що між нею та її батьками ОСОБА_6, ОСОБА_5 укладались договори про часткове або сумісне будівництво спірного житлового будинку, договір дарування батьками коштів на її ім»я на будівництво будинку.

Як розяснено у п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розглядаючи позови, повязані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 6074 Сімейного кодексу України (далі СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Таким чином, використані в процесі будівництва спірного будинку будівельні матеріали є спільним сумісним майном подружжя, та судом першої інстанції обґрунтовано визнано за сторонами право власності по ? частині за кожним на будівельні матеріали, які знаходяться в незавершеному будівництвом обєкті, без його реального поділу, та залишено майно у їхній спільній частковій власності.

Окрім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд не надав належну оцінку показам допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10; записам проведення закупівлі будівельних матеріалів та оплату за виконані послуги, які здійснили її батьки, видатковим накладним, рахункам-фактурам, ордерам, квитанціям, товарним чекам на придбання будівельних матеріалів ОСОБА_5 та ОСОБА_6; довідкам про розмір заробітної плати подружжя; деклараціям про отримання доходу свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які мали фінансову можливість придбавати спірні будівельні матеріали та сплачувати за виконані будівельні роботи.

Разом з тим, посилання апелянта в цій частині також не заслуговують на увагу колегії суддів з підстав, наведених у п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Інші доводи апеляційної скарги не мають суттєвого значення та зводяться лише до незгоди з рішенням суду.

Таким чином, місцевий суд повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та вірно застосував норми матеріального та процесуального права до даних правовідносин.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 липня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_14

/підпис/ ОСОБА_15

ЗГІДНО: Суддя Апеляційного

суду Полтавської області ОСОБА_1