АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3209/15 Справа № 205/8578/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мовчан Д. В. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

28 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Черненкової Л.А., Осіяна О.М.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради за участю третіх осіб: Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 13/25 частини домоволодіння АДРЕСА_1 У відповідності із посвідченим державним нотаріусом заповітом від 09 серпня 1961 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, за яким заповів частину шлакового будинку і сараї дружині ОСОБА_4, а частину глинобитного будинку сину ОСОБА_2 Зазначає, що вони з матір'ю прийняли спадщину шляхом фактичного вступу у володіння майном, його мати набула право власності на 12/25 частини домоволодіння, а він на 1/25 частини домоволодіння. Після смерті матері, як померла у 1985 році, спадщину прийняв його брат ОСОБА_5

На підставі свідоцтва про право власності від 05 січня 1963 року позивачу крім того належить 10/25 частини вищевказаного домоволодіння, однак постановою нотаріуса Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 23 вересня 2014 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючих документів відмовлено.

З урахування викладеного, просив встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, як сином та батьком, встановити факт прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_3 та визнати за ним право власності в цілому на 11/25 частин у складі домоволодіння АДРЕСА_1

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено (а.с.62-65).

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2015 року вирішено питання про судові витрати (а.с. 88).

Не погодившись з рішенням суду Дніпропетровська міська рада звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача ОСОБА_3, якому належало на праві власності 13/25 частини домоволодіння АДРЕСА_1 Державним нотаріусом другої міської державної нотаріальної контори посвідчений заповіт, за яким ОСОБА_3 заповідав своєму сину ОСОБА_2 у спадщину належну йому за життя частину глинобитного будинку у домоволодінні № 6 по вул. Річкова у м. Дніпропетровську, а частину шлакового будинку і сараї заповідав дружині ОСОБА_4 (а.с.7). Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_2 в особі ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про правна на спадщину за заповітом, мотивуючи відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку після смерті батька ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 549 ЦК України.

Погодитися з таким вирішенням справи не можливо, оскільки висновки є передчасними, а суд прийшов до них з порушенням норм процесуального права та без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року, як сином та батьком, позивач зазначає мету, з якою просив встановити цей факт - намір захистити свої майнові права на майно - встановити факт прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_3 та визнати за ним право власності в цілому на 11/25 частину у складі домоволодіння АДРЕСА_1

У справах, які виникають із спадкових правовідносин, відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. Територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини є відповідачами у таких справах при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_5 не є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3

Згідно з роз'ясненнями абз. 5 п.13 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленуму Верховного Суду України, суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції, фактично вирішив питання про права іншого спадкоємця ОСОБА_5 без його залучення до участі у справі, тим самим допустив порушення п.2 ч.6 ст.130 ЦПК України, зокрема не вирішив питання про склад осіб, які повинні брати участь у судовому засіданні, внаслідок чого безпідставно задовольнив позов, пред'явлений до Дніпропетровської міської ради, яка насправді не є належним відповідачем за наявності інших спадкоємців, які в силу закону вважаються такими, що прийняли спадщину, а тому безпідставно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції не має процесуальних повноважень щодо залучення до участі у справі осіб, які не брали участь у розгляді справи у суді першої інстанції, колегія суддів вважає необхідним відповідно до пп.1,4 ч.1ст.309 ЦПК України скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради за участю третіх осіб: Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Л.А. Черненкова

О.М. Осіян