АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ «Укртрансгаз» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Вказувала, що на виконання вимог ухвали про надання строку для усунення недоліків вона направила заяву. Крім того, зазначила, що розмір моральної шкоди та надання додаткових доказів можливо вирішити в ході судового засідання.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити; представник ПАТ «Укртрансгаз» вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила: поновити її на роботі на посаді провідного економіста в апараті ПАТ «Укртрансгаз»; стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 червня 2015 року до дня поновлення на роботі.

Ухвалою судді від 24 липня 2015 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 07 серпня 2015 року про визнання неподаною позовної заяви ОСОБА_2 та повернення її позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач усунула недоліки, вказані в ухвалі суду від 24 липня 2015 року, але не в повному обсязі.

Проте колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки він не відповідає матеріалам справи та вимогам процесуального закону.

Відповідно до ч.2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, яким позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Постановляючи ухвалу від 24 липня 2015 року про залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення недоліків, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява не відповідає вимогам щодо змісту позовної заяви, визначених ч. 2 ст. 119 ЦПК України, а саме:

- не викладено змісту позовних вимог щодо поновлення на посаді - не зазначено , з якого часу позивач просить поновити її на посаді;

- не зазначено періоду вимушеного прогулу та суму заробітної плати, яку просить стягнути позивач;

- у позовній заяві не зазначено, у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно позивачеві, не зазначено , з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується;

- позивач не зазначила ціни позову щодо вимог майнового характеру;

- позовна заява не містить норм законодавства, якими саме діями відповідача порушуються права та охоронювані законом інтереси позивача та відповідно до яких передбачена відповідальність винних осіб.

Однак ухвала суду від 24 липня 2015 року не у повному обсязі відповідає нормам процесуального права, оскільки згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

В пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» визначено, що підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, тому зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви у новій редакції, що була подана на виконання ухвали суду від 24.07.2015 року, у ній позивач зазначила, що просить поновити її на посаді з 06 червня 2015 року; що період вимушеного прогулу становить з 06 червня 2015 року; середній заробіток, який просила стягнути позивач із відповідача, - за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі, з розрахунку 384 грн. 43 коп. за кожен день; зазначила, якими саме діями відповідача порушуються її права.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦПК України, ухвала суду складається, зокрема, з описової частини із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала від 07 серпня 2015 року не відповідає, оскільки посилаючись на те, що позивач не у повному обсязі усунула недоліки, суд взагалі не зазначив, які саме недоліки із перелічених в ухвалі суду від 24 липня 2015 року суд вважає такими, що не були усунуті позивачем.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що як у позовній заяві від 01.07.2015 року, так і в уточненій позовній заяві від 06.08.2015 року, позивачем не наведено обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн. ( у чому полягає завдана позивачу моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно позивачеві, з яких міркувань позивач виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджуються ці обставини).

Крім того, обґрунтування позовних вимог також частково було наведено ОСОБА_2 у заяві про усунення недоліків, що не відповідає вимогам закону, оскільки виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинен бути зазначений у повному обсязі у новій редакції позовної заяви, що подається позивачем на виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що ухвали суду від 24.07.2015 року та від 07.08.2015 року у повному обсязі відповідають вимогам процесуального закону, оскільки не всі вимоги до позовної заяви, визначені ухвалою від 24.07.2015 року, можливо визнати недоліками в розумінні вимог ст. 119 ЦПК України, а конкретні підстави визнання позовної заяви неподаною судом в оскаржуваній ухвалі не зазначені.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу судді від 07 серпня 2015 року неможливо визнати законною і обґрунтованою, ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню, з передачею питання щодо відкриття провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року - скасувати, питання щодо відкриття провадження передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: