Справа № 404/3326/15-ц
Номер провадження 2/404/2275/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року Кіровський районний суд м.Кіровограда

в складі:

головуючого судді - Панфілової А.В.

при секретарі - Муравйовій С. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним іпотечного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору про іпотечний кредит №6 від 11.01.2007 року , укладеного між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Ощадбанк».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та в обгрунтування позову зазначив, що 11.01.2007 року позивачем та ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк» був підписаний договір про іпотечний кредит №6 на суму 47 000,00 дол. США строком на 240 місяців (термін остаточного погашення кредиту 11.05.2027 року) з відсотковою ставкою 12% річних . В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору банком були також укладені іпотечні договори від 12.01.2007 року на житловий будинок АДРЕСА_2, та від 11.01.2007 року на АДРЕСА_1, а також договір поруки №9 від 11.01.2007 року з ОСОБА_2 Оспорюваний кредитний договір суперечить вимогам законодавства України, містить явно несправедливі умови, внаслідок чого завдає значні матеріальні збитки позивачеві.

Пунктом 1.2. спірного кредитного договору передбачено, що кредит надається на придбання житлового будинку. Тому даний кредит, що виданий в споживчих цілях, є споживчим кредитом, а спірний кредитний договір є договором споживчого кредиту.

Згідно з наданим самим банком розрахунком унаслідок щомісячної сплати на погашення кредиту суми в 517,51 дол. США за проміжок часу з 12.01.2007 року по 10.09.2014 року (майже 8 років): сума заборгованості позивача по тілу кредиту зменшилася з 47 000,00 дол. США лише до 40 047,44 дол. США (менше ніж на 7 тис. дол. США); у той же час банком нараховано 40 344,85 дол. США процентів, з яких позивачем в дохід банку сплачено 39 695,95 дол. США.

Однак, всупереч вимогам п. З.8. Правил, банк-відповідач під час укладення кредитного договору не попередив позивача, як споживача його кредитних послуг, що всі валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором перекладаються виключно на позичальника.

Крім того, банк не надав інформацію щодо методики, яка буде використовуватися ним для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами.

Скориставшись неврегульованістю даних умов, банк з метою незаконного збагачення й заволодіння переданим в забезпечення кредиту майном при погашенні кредиту позивачем, який не має власних валютних надходжень, застосовує на власний розсуд непрозорі й далекі від розумності «комерційні» валютообмінні курси, що вже призвело до неможливості належного обслуговування кредиту позивачем, а банку дало формальні підстави вимагати дострокового погашення всієї заборгованості з погрозами арешту й реалізації всього майна, наявного у позичальника та поручителів.

Доказом дійсних намірів банка-відповідача є надіслана ним позивачеві вимога від 16-11/707 від 29.04.2015 року. У цій вимозі банк вимагає від позивача протягом 5 днів повністю погасити всю існуючу заборгованість по кредитному договору (а це більше 40 000 дол. США), яку, згідно того ж договору, позивач мав би погашати аж до 11.05.2027 року (ще 12 років). Погрожує арештом і реалізацією всього майна позичальника й поручителів у разі невиконання вимоги.

Стверджується , що станом на дату укладення спірного договору банк не був уповноваженим банком на здійснення валютних операцій з надання кредиту в іноземній валюті, оскільки не мав відповідної індивідуальної ліцензії, тому не мав права на здійснення кредитних операцій з резидентами в іноземній валюті, тому просить позов задовлити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просить відмовити в задоволенні позову з посиланням, що Кіровським районним судом м. Кіровограда розглядалась зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Банку по справі № 404/7834/14-ц. про визнання п. 5.2 договору про іпотечний кредит недійсним та несправедливим, в якому він керувався Законом України «Про захист прав споживачів». За результатами розгляду справи рішенням від 26.03.2015 року в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 судом було відмовлено. Апеляційним судом Кіровоградської області від 02.06.2015р. рішення 1 інстанції залишено без змін.

Судами зазначено, що Закон України «Про захист прав споживачів» не може бути застосований до договору про іпотечний кредит укладений між Банком та ОСОБА_1 11.01.2007р, а тому просить відмовити в задоволенні позову у зв»язку з його безпідставністю.

Судом встановлено наступні факти.

11.01.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк» був підписаний договір про іпотечний кредит №6 на суму 47 000,00 дол. США строком на 240 місяців (термін остаточного погашення кредиту 11.05.2027 року) з відсотковою ставкою 12% річних . В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору банком були також укладені іпотечні договори від 12.01.2007 року на житловий будинок АДРЕСА_2, та від 11.01.2007 року на АДРЕСА_1, а також договір поруки №9 від 11.01.2007 року з ОСОБА_2

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Форма оспорюваного договору про іпотечний кредит відповідає встановленим законом вимогам (проста письмова форма). Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладення зазначеного договору.

Згідно Закону України «Про захист прав споживачів», а саме:п. 23 ч. 1 ст. 1 споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції та п. 19 ч. 1 ст. 1 продукція - будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Як вбачається з умов договору про іпотечний кредит № 6 від 11.01.2007р. а саме кредит надано на придбання житлового будинку (АДРЕСА_2), що не є споживчим кредитом.

Закон України «Про захист прав споживачів» не може бути застосованим при розгляді кредитних відносин по договору про іпотечний кредит № 6 від 11.01.2007р. і цьому дана оцінка в рішенні Кіровського районного суду від 26.03.15 року, що набрало законної сили ( а.с. 41) і не підлягає доказуванню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року

затверджені правила надання Банками України інформації споживачу про умови

кредитування та сукупну вартість кредиту. Договір про іпотечний кредит № 6 між Банком

та ОСОБА_1 було укладено 11.01.2007р, тобто за 4 місяці до затвердження правил .Тому посилання позивача на Постанову НБУ № 168 не може бути застосовано в даному випадку.

Під час заповнення кредитної заявки ОСОБА_1 власноручно написав, що з умовами кредитування ознайомлений та визнає їх прийнятими для себе, про що засвідчив своїм підписом.

Згідно роз'яснення Національного банку України від 01.12.2009 року, Банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати кредитні операції в іноземній валюті.

Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Постанови від 30.03.2012р. № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин, п. 10 визначено, що: згідно статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадку і в порядку, встановлених законом.

Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19,47 Закону України «Про банки та банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15.02.2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій та має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті.

Зазначена позиція висловлена і в п. 11 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Постанови від 30.03.2012р. № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, визначено, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної із сторін кредитного договору.

Крім того, згідно роз'яснення Національного банку України від 01.12.2009р. щодо вимог п.п «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного і валютного контролю» який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. На сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті, а тому операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Таким чином , позов є необґрунтованим та безпідставним та задоволенню не підлягає.

Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України суд вирішує , судові витрати залишити по фактичному їх понесенню сторонами.

Керуючись ст. ст. 215,203,628 ЦК України, ст. ст.11,61, 88, 212-218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним іпотечного договору, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення .

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда