АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2144/15 Головуючий 1 інст. - Погасій О.Ф.
Категорія: договірні Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Кіпенка І.С., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря - Варюшичевої А.С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и л а:

В липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») в особі свого представника Кураш Аліни Михайлівни вернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

На обґрунтування позивач вказав, що 06 березня 2008 року укладено Договір № 490058642, відповідно до якого Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банк»), змінене на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»), надало ОСОБА_3 кредит в розмірі 28 452 долари США 48 центів, зі сплатою 14,5% річних, зі строком остаточного повернення 06 березня 2015 року.

Цього ж дня для забезпечення зобов'язань за договором кредиту з відповідачкою укладено Договір поруки № 490058642-П.

Однак умови кредитного договору виконані не були, у зв'язку з чим станом на 06 березня 2013 року утворилась заборгованість за тілом кредиту - в розмірі 119 906 грн. 11 коп., за відсотками - 64 300 грн. 08 коп., за пенею - 1 069 422 грн. 39 коп.

Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» дану заборгованість, а також 3 018 грн. 43 коп. судового збору.

ОСОБА_1 позов не визнала. В зустрічному позові вказала, що 05 жовтня 2009 року укладено Договір доручення, відповідно до умов якого ОСОБА_3 добровільно передав ПАТ «Альфа-Банк» залогове майно, а саме - автомобіль «Mitsubishi L - 200» для погашення заборгованості по кредитному договору та припинення його дії.

Згідно п. 17 Договору доручення факт передачі автомобіля є підставою для винесення рішення Кредитного комітету щодо припинення нарахування пені та штрафних санкцій за кредитним договором № 490058642.

Крім того, з 01 вересня 2008 року процентна ставка збільшена до 16,50% на рік. Однак вона своєї згоди на це не давала.

З вимогою про дострокове погашення кредиту протягом шести місяців від дня настання негативних обставин ПАТ «Альфа-Банк» до неї не звертався і пред'явив позов лише 23 липня 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2015 року позов ПАТ «Альфа-Банк» і зустрічний позов ОСОБА_1 об'єднані в одне провадження.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 січня 2015 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково.

З ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнута заборгованість в загальному розмірі 301 842 грн. 65 коп. та 3 018 грн. 43 коп. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм процесуального, матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» та задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що згоду на збільшення процентної ставки вона не давала; кредитор звернувся з вимогою про стягнення заборгованості з поручителя з пропуском строку позовної давності; крім того з ОСОБА_3 стягнута заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 252 899 грн. 68 коп. за рішенням суду.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржив, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ПАТ «Альфа-Банк» в повному обсязі, суд першої інстанції вважав доведеними вимоги щодо стягнення з поручителя заборгованості за Кредитним договором № 490058642 в загальному розмірі 301 842 грн. 65 коп.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що збільшення обсягу відповідальності відбулося за згодою ОСОБА_1

Однак погодитись з такими висновками не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказані вимоги залишились поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За своєю правовою природою згода поручителя на зміну зобов'язання є одностороннім правочином, для вчинення якого не передбачено обов'язкової письмової форми та вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 ст. 205 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 22 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поуки припиненим.

Матеріали справи свідчать, що 06 березня 2008 року укладено Договір № 490058642, відповідно до умов якого ЗАТ «Альфа-Банк», змінене на ПАТ «Альфа-Банк», надало ОСОБА_3 кредит в розмірі 28 452 долари США 48 центів, зі сплатою 14,5% річних, зі строком остаточного повернення 06 березня 2015 року.

Цього ж дня для забезпечення зобов'язань за договором кредиту з відповідачкою укладено договір поруки № 490058642-П.

З 01 вересня 2008 року відсоткова ставка за користування кредитом становить 16,50%.

В пункті 5.4. Договору поруки № 490058642-П сторони погодили, що у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена цим Договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.

Докази інформованості ОСОБА_1 та її згоди на збільшення розміру відповідальності до 16,50 % річних в матеріалах справи відсутні. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Отже, зміна основного зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, відбулася без згоди поручителя.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник позивача, процентна ставка була підвищена на підставі п. 6.2. Договору кредиту № 490058642, яким передбачено право банку змінити розмір процентів за користування кредитом в разі зміни ситуації на світових фінансових ринках або на фінансовому ринку України, облікової ставки НБУ, індексу інфляції (споживчих цін), загальновизнаних внутрішньодержавних та/або міжнародних грошових та/або фондових індексів, змін в діючому законодавстві тощо.

На даний час є чинним рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 08 лютого 2013 року, згідно якого ПАТ «Альфа-Банк» видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 01 листопада 2011 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Бангк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 252 899 грн. 68 коп. (за кредитом - 119 579 грн. 10 коп., по процентах - 32 884 грн. 42 коп., по пені - 100 436 грн. 16 коп.).

Судова колегія вважає, що такі обставини свідчать про бажання сторін кредитного договору з огляду на збільшення суми кредиту та процентів за користування ним забезпечити його виконання в більш ефективний спосіб.

Правова позиція щодо необхідності належної оцінки діям поручителя, які б свідчили про надання ним згоди на збільшення обсягу своєї відповідальності, міститься в постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року по справі № 6-101 цс 14.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

З огляду на це, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в позові ПАТ «Альфа-Банк» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором кредиту № 490058642 та задоволенням зустрічного позову про визнання Договору поруки № 490058642-П припиненим.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 січня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Договір поруки № 490058642-П, укладений 06 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1, визнати припиненим

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді