У Х В А Л А

іменем україни

21 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії», третя особа - Національний банк України, про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 5 лютого 2013 року між нею та публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі - ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії») було укладено договір

№ 7062/980/Р про відкриття та обслуговування поточного (мультивалютного) рахунку в рамках договору щодо банківського обслуговування, за умовами якого їй відкрито поточний (мультивалютний) рахунок, на якому перебуває сума грошових коштів у розмірі

129 162,04 долари США.

3 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до відповідача з вимогою про видачу їй готівкою одноразовою операцією грошових коштів у розмірі 129 162,04 долари США, однак у той же день отримала відмову банку у видачі готівкою одноразовою операцією з її поточного (мультивалютного) рахунку через касу банку грошових коштів у вищевказаній сумі, посилаючись на те, що це суперечить вимогам законодавства, зокрема п. 9 Постанови правління Національного банку України (далі - НБУ) «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540, умовам договору та порушує права й охоронювані законом інтереси банку на вільне володіння своїм майном та розпорядження своєю власністю.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд зобов'язати ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» видати їй готівкою одноразовою операцією через касу банку належні їй кошти в розмірі 129 162,04 долари США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

19 березня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» видати ОСОБА_3 готівкою одноразовою операцією через касу належні їй кошти в розмірі

129 162,04 долари США. Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня

2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, й ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з виключенням із резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року вказівки про зобов'язання відповідача видати грошові кошти одноразовою операцією.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову

ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач зверталася до банку із заявою про повернення грошових коштів з її поточного (мультивалютного) рахунку, яка відповідачем залишена без належного реагування, тому наявні всі підстави для стягнення грошових коштів за договором банківського обслуговування. Також суд зазначив, що постанови правління Національного банку України є підзаконними нормативно-правовими актами, що приймаються на виконання положень законів, тобто вони не повинні їм суперечити, оскільки закони мають більшу юридичну силу, а постанова Правління Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України» суперечить ст. 41 Конституції України, нормам ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи, доказам, наданим сторонами, та правильно оцінені судом, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Разом з тим, нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Тобто, посилання ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» на постанову Правління Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», п. 1 якої передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, є безпідставним, оскільки зазначена і подібні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Отже, суди дійшли правильного висновку, про те, що відмова банку у поверненні грошових коштів з поточного (мультивалютного) рахунку ОСОБА_3 суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема,

ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками судів про те, що кошти мають бути видані позивачу з її рахунку одноразовою операцією через касу банку виходячи з такого.

Відносини банку та володільця рахунку передбачені гл. 72 ЦК України, обов'язок банку з повернення коштів урегульовано ст. ст. 1068, 1073 ЦК України та умовами відповідного договору.

У зв'язку з цим, суд правильно зобов'язав відповідача видати позивачу грошові кошти згідно з умовами договору, а порядок виконання такого рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

З урахуванням викладеного, судові рішення відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України підлягають залишенню без змін із виключенням з резолютивної частини рішення суду першої інстанції посилання про зобов'язання відповідача видати грошові кошти одноразовою операцією.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня

2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року залишити без змін, виключивши з резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року вказівку про одноразовість операції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук