1Справа № 335/7898/15-ц 2/335/1917/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Апаллонової Ю.В.

при секретарі Кудряшовій Ю.І.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі ТВБВ №10007/0268-ЗОУ АТ «Ощадбанк» про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі ТВБВ №10007/0268-ЗОУ АТ «Ощадбанк» про зобовязання вчинити дії.

У позові зазначав, що 7 квітня 2014 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є його батьком, вніс на вкладний рахунок №2507 в ТВБВ №10007/0268-30у АТ «Ощадбанк» кошти в сумі 9000,00 грн., про що буд укладений відповідний договір , який передбачає повернення коштів на першу вимогу (див. п. 2.7. договору). Склавши договір, батько оформив на нього довіреність на право розпорядження вкладом та заповідальне розпорядження. Працівниця банку повідомила, що цього буде достатньо в будь-якому випадку, щоб позивач зміг терміново, без зайвої тяганини, забрати ці гроші з вкладу. 19 квітня 2014 року, через 12 днів після укладання цього договору, батько помер . На початку червня цього року позивач вирішив зняти гроші з цього рахунку, але працівники банку відмовили, а самого заповідального розпорядження недостатньо і він має пред'явити свідоцтво про право на спадщину для отримання вкладу. На письмовий запит була дана відповідна відповідь із посиланням на внутрішню інструкцію банку.

У виконання заповідального розпорядження батька, керуючись ч.1 ст.1228 ЦК України та п. 10.15 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 просив суд зобов'язати Відповідача видати внесені на вклад померлим батьком гроші у повному обсязі із належними відсотками, що мають бути нараховані за весь період знаходження грошей на рахунку, без пред'явлення Свідоцтва про право на спадщину.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просить його задовольнити, зазначаючи, що його батько мав в установі відповідача відповідний вклад, на отримання якого зробив відповідне заповідальне розпорядження на його ім'я. Після смерті батька він звернувся до відповідача із заявою про отримання вказаного вкладу, але, відповідач, визнавши заповідальне розпорядження, зроблене його матір'ю, відмовив йому видати вказаний вклад, мотивуючи тим, що йому, як спадкодавцю, для отримання вказаного вкладу необхідно надати відповідачу свідоцтво про право на спадщину, або рішення суду. Вказану відмову він вважає не законною, так як, згідно ст.1228 ЦК України вказаний вклад він має право отримати лише на підставі існуючого заповідального розпорядження, без вказаного відповідачем свідоцтва про право на спадщину. До того ж, так як він є спадкоємцем померлого батька, і, оформлення спадщини буде коштувати дорого, він вважає необхідним звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та отримання у судовому порядку відповідного вкладу, залишеного його померлим батьком в установі відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечує, зазначаючи, що, оскільки вклад входить до складу спадщини, а свідоцтво про право на спадкування вкладу у банку, щодо якого вкладник зробив розпорядження банку або склав з приводу його заповіт, видається нотаріусом на загальних підставах, то видача вкладу спадкоємцям має здійснюватися на підставі свідоцтва про право на спадщину на вклад у банку, дозволу нотаріуса за обставин, що мають істотне значення або за рішенням суду, враховуючи ті обставини, що позивач свідоцтво про право на спадщину банку не надав, підстав для видачи грошових коштів немає. Крім того, позиваючи до банку позивач обрав невірний спосіб захисту. Просить суд відмовити у позові.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими, та задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що, згідно свідоцтва про народження, виданого 22.01.1977 року, Орджонікідзевським відділом РАЦС, ОСОБА_3 є батьком позивача ОСОБА_1.(а.с.3)

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 294208 від 21.04.2015 року ОСОБА_3, помер 19 квітня 2014 року. (а.с.6).

07.04.2014 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір на вклад «Пенсійний +» у національній валюті для фізичної особи.

У відповідності до п. 1.1. Договору вкладник вносить, а банк приймає на вкладний депозитний рахунок на умовах цього Договору кошти в сумі 9000,00 (дев'ять тисяч) грн.. строком на два роки. Днем повернення депозиту є 07.04.2016 рік.

До Договору було оформлено повідомлення від 08.04.2014 про заповідальне розпорядження на ім'я ОСОБА_1

Звернувшись після смерті батька до відповідача із заявою про видачу банківського вкладу, позивач ОСОБА_1 отримав листа із розясненням порядку видачі вкладу після смерті вкладника.(а.с.7)

Не погодившись із вказаною листом, позивач, посилаючись на ст.1228 ЦК України, звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що, відповідач незаконно відмовляє йому у видачі вкладу, на який було зроблено заповідальне розпорядження його батьком і просить суд зобовязати відповідача видати йому вклад та відсотки без свідоцтва про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 1228 ЦК України встановлено, що вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).

Згідно з ч. 2 ст. 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Отже, ч. 1 указаної статті встановлює два можливих види вираження волі спадкодавця-вкладника: заповіт, спеціальне розпорядження банківській установі. Тобто, якщо спадкодавець зробив розпорядження банківській установі або застереження щодо вкладу в загальному заповіті, то вклад переходить у власність особи, вказаної в розпорядженні чи заповіті. Свідоцтво про право на спадщину на грошовий вклад видається спадкоємцям за законом на загальних підставах лише в разі, якщо розпорядження банку чи застереження у заповіті не було.

Положення про те, що право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним, визначає, що порядок і умови переходу прав на вклад відповідають звичайній процедурі спадкування; до оформлення права на такий вклад у порядку спадкування застосовується режим оформлення спадщини; право на частину вкладу можуть отримати й спадкоємці за правом на обов'язкову частку, якщо такі є. (вказана правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України № 6-7523св10 від 20.10.2010)

Таким чином, незалежно від того, зроблено розпорядження щодо права на вклад у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі), таке право входить до складу спадщини і на нього поширюються загальні правила спадкування. А це означає, що при визначенні розміру обов'язкової частки необхідно враховувати і розмір вкладу. Для встановлення всієї спадкової маси в повному об'ємі спадкоємець, який має право на обов'язкову частку у спадщині, вправі звернутись до нотаріуса із заявою про вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

З вищенаведеного суд вбачає, що, положення ч.1 ст.1228 ЦК України встановлює два можливих види вираження волі спадкодавця-вкладника: заповіт та спеціальне розпорядження банківській установі. Тобто, якщо спадкодавець зробив розпорядження банківській установі або застереження щодо вкладу в загальному заповіті, то вклад переходить у власність особи, вказаної в розпорядженні чи заповіті. Але, при цьому, як зазначено у ч.2 ст. 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним, відповідно до чого, до оформлення права спадкоємця на такий вклад у порядку спадкування застосовується порядок, що відповідає загальній процедурі оформлення спадщини, передбаченій ч.1 ст.1297 ЦК України, так як право на вклад, зазначене у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі), входить до складу спадщини і на нього поширюються загальні правила спадкування.

Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який, відповідно до вимог ст.68 Закону України № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Спадкоємці за законом, які позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства, можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.23 Постанови Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Таким чином, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства таЗакону України № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган.

Крім того, відповідно до п. 10.15 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України 12 листопада 2003 року № 492, 10.15. Фізична особа може зробити відповідне розпорядження банку щодо коштів, що їй належать, на випадок своєї смерті (розпорядження). Якщо розпорядження клієнта складається у формі окремого документа, то на ньому має бути зазначена дата його складання. Цей документ засвідчується підписом уповноваженого працівника банку і зберігається в справі з юридичного оформлення рахунку. Дія розпорядження може бути повністю або частково скасована заповітом, складеним після того, як було зроблене розпорядження банку, якщо в заповіті змінено особу, до якої має перейти право на кошти фізичної особи - власника рахунку, або якщо заповіт стосується всього майна спадкодавця. Незалежно від того, чи здійснюється успадкування вкладу згідно із законом, заповітом або розпорядженням, банк здійснює виплату вкладу (частини вкладу) спадкоємцю власника рахунку на підставі документів, визначених законодавством України.

З наведеного суд вбачає, що звернення спадкоємця до суду із позовом щодо отримання вкладу за заповідальним розпорядженням можливе лише у разі, коли нотаріус з тих чи інших підстав відмовить спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину.

У судовому засіданні судом встановлено що ОСОБА_1 до нотаріальної контори не звертався, згідно повідомлення Третьої нотаріальної контори спадкова справа після померлого ОСОБА_1 не відкривалася.

Частиною 1 ст. 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

При ухваленні рішення суд повинен зясувати матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів та з'ясувати, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що, позивач - спадкоємець померлого ОСОБА_4. у порядку, передбаченому ч.1ст.1297 ЦК України, для отримання свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса - не звертався, суд приходить до висновку, що, питання щодо отримання позивачем у судовому порядку вкладу за заповідальним розпорядженням, який входить до всієї спадкової маси і на який поширюються загальні правила спадкування - судовому розглядові не підлягає, при цьому позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав - зобовязання відповідача видати вклад без свідоцтва про право на спадщину, у звязку із чим у обраний позивачем спосіб позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 10, 15, 57-61, 169, 208, 209, 213, 215,218 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 1228 ЦК , суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі ТВБВ №10007/0268-ЗОУ АТ «Ощадбанк» про зобовязання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: Ю.В. Апаллонова