АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/2846/15 Головуючий у 1 інстанції -Лук»яненко Л.М.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Качана В.Я., Вербової І.М.

при секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору в частині,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернувся з позовом до ОСОБА_2 і просив винести рішення, яким стягнути заборгованість у сумі 204.907,47 дол.США відповідно до кредитного договору №014/95-04/183М від 23.06.2006 року.

В ході розгляду справи, з урахуванням добровільного погашення відповідачем тіла кредиту у сумі 32.325,92 дол.США, та відсотків у сумі 2.916,88 дол.США, позивач зменшив розмір позовних вимог і просив стягнути лише пеню за прострочку сплати тіла кредиту у сумі 181.721,15 дол.США, та відсотків у сумі 7.552,32 дол.США, що у загальній сумі складає 189.273,47 дол.США, та за курсом валют, станом на 29.07.2014 року, складає 2.244.477грн.30 коп./а.с.2-4, 46/.

З зустрічним позовом звернувся ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», просив визнати недійсним кредитний договір за №014/95-04/183М, укладений сторонами від 23.06.2006 року, в частині, визнання недійсним п.9.1. кредитної угоди, яким передбачена сплата позичальником пені у розмірі 1% за кожен день прострочки погашення тіла кредиту та відсотків від суми прострочки /а.с.37-61/.

Позивач вважав, такий розмір пені непропорційно великим (понад 50% вартості продукції), що, відповідно до статей 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на думку ОСОБА_2, є несправедливим та суперечить принципу розумності.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року позов задоволено частково/а.с.95-99/.

Судовим рішенням ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пеню у сумі 10.000 грн. з застосуванням ст. 551 ЦПК України, та судовий збір, а в решті позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі /а.с.103-105/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу в межах заявлених доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення пені.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення першої інстанції не відповідає.

Як слідує з матеріалів справи, 23.06.2006 року за №014/95-04/183М між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальник ОСОБА_2 отримав у банку кредит у сумі 250.000 дол.США терміном на 84 місяці під 14% річних.

Відповідно до ст.9.1. указаного кредитного договору за порушення прийнятих на себе кредитних зобов»язань у визначені цим договором строки, позичальник зобов»язаний сплачувати кредитору пеню у розмірі 1% за кожен день прострочки тіла кредиту та відсотків.

Таким чином, між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виникли відносини договору кредиту, які, відповідно до ст.1054 ЦК України, полягають у тому, що банк (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами, а в силу ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки боржник ОСОБА_2 не виконував договірні зобов»язання, за ним, станом на 15.04.2014 року, утворилась заборгованість у загальному розмірі 204.907,47 дол.США, з урахуванням відсотків та штрафних санкцій.

Правильність розрахунку заборгованості, наданий суду позивачем, скаржником не заперечувався.

Встановлено, що в ході розгляду справи боржником частково сплачена заборгованість за кредитним договором, зокрема, по тілу кредиту, у сумі 32.325,92 дол.США та заборгованість за відсотками у сумі 2.916,88 дол.США, у зв»язку з чим, позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог і просив стягнути лише пеню - за несвоєчасне погашення тіла кредиту у сумі 181.721,15 дол.США та пеню - за несвоєчасне погашення відсотків у сумі 7.552,32 дол.США, а всього, у сумі 189.273,47 дол.США.

Правомірно вважаючи позовні вимоги в частині стягнення пені у вище зазначеній сумі обґрунтованими, та вирішуючи спір, суд застосував ст.551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, судом зменшений розмір пені до 10.000 грн.

Дійшовши висновку про правомірність зменшення судом першої інстанції нарахованої пені, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов»язання.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч.ч.1,2 ст.551 ЦК)

Відповідно до п.9.1. кредитного договору, укладеного сторонами передбачена сплата позичальником пені у розмірі 1% за кожен день прострочки погашення тіла кредиту та відсотків від суми прострочки.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 3.09.2014 року (справа №6-100 цс 14), яка, в силу ст.360-7 ЦПК є обов»язковою для суддів, за правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов»язання, не може перевищувати один рік, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Частиною третьою ст.551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя ст.551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов»язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Встановлено, що судом першої інстанції, стягнення пені здійснено із розрахунку лише в межах одного року до дня пред»явлення позову, що узгоджується з вимогами ст.258 ЦК України і не заперечується боржником.

Між тим, дійшовши правильного висновку про необхідність зменшення суми пені, суд першої інстанції не обґрунтував своє рішення щодо зменшення суми пені саме до 10.000 грн.

Відповідно до наданого суду розрахунку, за період з 13.06.2013 року по 14.10.2013 року пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом становить 10.377.46 дол.США, що за курсом НБУ, станом на 14.10.2014 року, становить 82.947,07 грн., за несвоєчасне погашення процентів за кредитом - 2.320,16 дол. США, що за курсом НБУ, станом на 14.10.2014 року, становить 18.545,03 грн., за несвоєчасне погашення плати по кредиту - 28.072,42 грн., а всього, на загальну суму 129.564,51 грн.

Враховуючи, що нарахована позивачем пеня за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов»язань за кредитним договором значно перевищує суму заборгованості, що виникла внаслідок невиконання кредитних зобов»язань, доказів на підтвердження заподіяння кредитору збитків внаслідок порушення боржником свого зобов»язання суду не надано, а також враховуючи ступінь виконання своїх зобов»язань боржником, колегія суддів дійшла висновку про можливість зменшення розміру пені до суми 100.000 грн., а в решті рішення належить залишити без змін.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову в частині визнання недійсним п.9.1. кредитного договору №014/95-04/183М від 23.06.2006 року, укладеного сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що відмовляючи в цій частині вимог ОСОБА_2, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав передбачених ст.ст.215,203 ЦК України для визнання договору недійсним.

Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307,309,308 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Скасувати рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року в частині стягнення пені у сумі 10.000 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» пеню у сумі 100.000(сто тисяч) грн., а в решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді