У Х В А Л А

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,
розглянувши заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 5 лютого 2014 року, ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 травня 2014 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2014 року у справі за позовом Кіровоградського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Державного підприємства «Компаніївське лісове господарство» до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_4, треті особи: Кіровоградське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державна інспекція сільського господарства в Кіровоградській області, про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними державних актів та повернення земельних ділянок,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 5 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 травня 2014 року, у задоволенні позову Кіровоградського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі державного підприємства «Компаніївське лісове господарство» (далі - ДП «Компаніївське лісове господарство») відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2014 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ДП «Компаніївське лісове господарство» відмовлено.

У заяві заступника Генерального прокурора України про перегляд судового рішення порушується питання про скасування рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 5 лютого 2014 року, ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 травня 2014 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2014 року та ухвалення нового судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень заступник Генерального прокурора України посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня та 29 липня 2015 року, постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня та 13 листопада 2013 року, 14 травня та 24 грудня 2014 року, 21 січня та 1 липня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися і суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що позивачем не доведено, що землі, передані у власність ОСОБА_4 рішенням сесії Кіровоградської міської ради від 9 липня 2009 року № 2333 «Про передачу ОСОБА_4 безоплатно у власність земельних ділянок в районі провулка Алтайського», були раніше надані ДП «Компаніївське лісове господарство». Крім того, планово-картографічна документація, яка б підтверджувала право ДП «Компаніївське лісове господарство» на спірні земельні ділянки по провулку Алтайському в м. Кіровограді станом на день відведення земельних ділянок ОСОБА_4 в 2008 році, не була належним чином оформлена, погоджена та затверджена як це передбачено статтями 1, 17 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_825268/ed_2014_04_09/pravo1/T385200.html?pravo=1>, 48 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_825529/ed_2014_04_09/pravo1/T385200.html?pravo=1>, пунктами 1, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_825215/ed_2014_04_09/pravo1/T385200.html?pravo=1> Прикінцевих положень ЛК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_825869/ed_2014_04_09/pravo1/T385200.html?pravo=1> та статтями 15 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_589126/ed_2014_08_13/pravo1/T012768.html?pravo=1>, 79 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_452/ed_2014_08_13/pravo1/T012768.html?pravo=1>. Зокрема, позивачем доказів того, що планшет № 2 Кіровоградського лісництва був завірений в органах землекористування м. Кіровограда, не було надано.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи спірна земельна ділянка відповідача знаходилася частково в межах (у складі) земель лісового фонду, що знаходилася у віданні дочірнього підприємства агролісогосподарського спеціалізованого підприємства.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року, що надана заявником як приклад, указано, що спірні земельні ділянки відносилися до земель лісового фонду, що підтверджувалося довідкою ВО «Укрдержліспроект» та планшетом - картою-схемою лісонасаджень (розташування урочищ) у плані лісонасаджень комунального лісгоспу, розробленим комплексною експедицією Українського лісовпорядного підприємства всесоюзного аерофотолісовпорядного об'єднання «Ліспроект».

Порівняння змісту указаних для прикладу судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що відповідачка набула право власності на земельну ділянку незаконно, адже та була надана їй у власність як члену садівничого кооперативу, хоча ні земельна ділянка не перебувала в користуванні цього кооперативу, ні сама відповідачка не була його членом.

У постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 листопада 2013 року та 14 травня 2014 року, що надані заявником як приклади, спірні земельні ділянки належали до земель оздоровчого призначення.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що, визначаючи правовий статус спірної земельної ділянки, суди не взяли до уваги довідку відділу Державного агентства земельних ресурсів України; планшет; проект організації та розвитку лісового господарства виробничої частини державного лісогосподарського об'єднання; експлікацію земель.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року, що надана заявником як приклад, указано, що, визначаючи правовий статус спірної земельної ділянки, суди не взяли до уваги довідку відділу Державного агентства земельних ресурсів України; копії планшетів.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що земельні ділянки в межах населеного пункту, зайняті земельними насадженнями, віднесені до категорії лісів, належать до земель лісогосподарського призначення та можуть належати лісогосподарському підприємству, якщо це підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Таким чином, порівняння змісту постанов Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2014 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом Кіровоградського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Державного підприємства «Компаніївське лісове господарство» до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_4, треті особи: Кіровоградське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державна інспекція сільського господарства в Кіровоградській області, про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними державних актів та повернення земельних ділянок за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 5 лютого 2014 року, ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 травня 2014 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Я.М. Романюк Ю.Л. Сенін