Справа № 462/8380/14 Головуючий у 1 інстанції: Колдяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/5585/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ПАТ «УкрСиббанк» Ільків С.М.,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 червня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулось з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №0 в розмірі 32719.00 доларів США та пені в сумі 4490.71 грн. з яких заборгованість по тілу кредиту 29533.23 долари США, заборгованість по відсотках 3185.77 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1573.08 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах 2917.63 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" - 32719.00 доларів США заборгованості за кредитним договором №0 від 27.07.2007 року та пеню 4490.71 грн.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_5 належним чином виконував зобов"язання за кредитним договором і лише з січня 2014 року не здійснює своєчасно платежів у повному обсязі внаслідок девальвації національної валюти, проте не заперечує розраховану позивачем суму боргу та подальше здійснення платежів за кредитним договором, що доводить бажання боржника і надалі виконувати зобов"язання передбачені кредитним договором. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк».

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ПАТ «УкрСиббанк» Ільків С.М. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідачів солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 27.07.2007 року, суд першої інстанції виходячи з того, що отримання відповідачем ОСОБА_5 від позивача кредитних коштів є доведеним, беручи до уваги факт неповернення позичальником ОСОБА_5 і поручителем ОСОБА_3 позичених коштів, відсотків за їх користування і пені в зазначених позивачем сумах, про що в справі відсутні будь-які об'єктивні дані про це, те, що відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив розраховану позивачем суму боргу, вважав за необхідне позов задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту обо інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом першої інстанції, 27.07.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_5 кредит в розмірі 42800 дол. CША, який зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 25.06.2028 року та сплатити проценти за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитному договору, 27.07.2007 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 130187 від 27.07.2007 року, за умовами якого ОСОБА_3, як поручитель, зобов'язалася відповідати в повному обсязі за виконання. ОСОБА_5 зобов'язань, що-виникли з кредитного договору від 27.07.2007 року. Згідно п.п.1.3, 1.4 даного договору, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями ОСОБА_5 за кредитним договором.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором - надав позичальнику кредит у розмірі обумовленому договором, що підтвердив у суді відповідач ОСОБА_5

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею).

Як передбачено ч.3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» суд першої інстанції виходив з наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_5, який ним не був спростований іншим розрахунком, згідно договору про надання споживчого кредиту №0 від 27.07.2007 року, яка станом на 10.11.2014 року становила: заборгованість за кредитом складає 32719 дол.США, з яких 29533,23 дол. США - кредитна заборгованість; 3185.77 дол. США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 1573.08 грн. і пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами в розмірі 2917.63 грн., яка нарахована згідно з п.4.1 договору. Наданий ПАТ «УкрСиббанк» розрахунок заборгованості відповідачами не спростований, іншого розрахунку заборгованості відповідачами суду не надавались.

Враховуючи вищенаведене, роз»яснення п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спарв №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», беручи до уваги, що ОСОБА_5 односторонньо порушив взяті на себе зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27.07.2007 року, відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору (п.3.1.2, 3.5.3), висновок суду про те, що позикодавець вправі був вимагати дострокового повернення кредиту та сплати належних за цим договором платежів, є вірним.

У відповідності до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя, Якщо строк виконання основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з солідарно заборгованість з позичальника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позичальнику ОСОБА_5 та поручителю ОСОБА_3 було направлено вимоги відповідно за вих. №30-11/17403 від 07.10.2014 року та за вих. №30- 11/17402 від 07.10.2014 року повернути суму заборгованості, в яких роз'яснено наслідки неповернення боргу, про те такі залишено без реагування, що на думку суду першої інстанції є підставою для солідарного стягнення заборгованості як з боржника, так і поручителя.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Пунктом 1.3 договору про надання споживчого кредиту передбачено, що за використання кредитними коштами у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 12,5% річних. Після закінчення 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором.

Як вбачається з п. п. 2.1, 3.1 Договору поруки №130187 від 27.07.2007 року, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов»язань боржника за основним договором. Кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.1 ст. 251, ч.1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посилається на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний моменту часі, з настанням якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення. (ч.2 ст.251, ч.2 ст. 252 ЦК України).

Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання своїх зобов»язань позичальником за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Строки дії поруки, які передбачені ч.4 ст. 559 ЦК України не є строками захисту порушеного права, а строками існування суб»єктивного права кредитора й суб»єктивного обов»язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, зазначення замість строку, обчисленого датою, терміну припинення договору поруки (події, з якою пов»язується таке припинення) не дає підстав не застосовувати ч.4 ст. 559 ЦК України.

Такий правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 21.05.2012 року у справах №6-48цс 11; №6-68 цс 11; 23.05.2012 р. у справі №6-33цс12; 18.07.2012 р. у справі №6-78цс12.

Відповідно до роз»яснень п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

У постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року за результатами розгляду справи №6-53цс14 зроблено такий правовий висновок: виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов»язання за договором повинна бути пред»явлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто, упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов»язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобов»язання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання основного зобов»язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов»язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інтонації одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Оскільки за умовами кредитного договору, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_5, він зобов»язаний був погашати кредит періодичними платежами згідно з графіком, узгодженим сторонами, ця умова договору ним не виконувалась, а тому у позивача виникло право протягом шести місяців від дня останньої проплати платежу, який було внесено 25.12.2013 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, пред»явити вимогу до поручителя ОСОБА_3, однак така позивачем не заявлялася, із позовом до суду ПАТ «УкрСиббанк» звернувся лише 28.11.2014 року.

З оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, як на підставу для задоволення вимог про солідарне стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_5 та з поручителя ОСОБА_3, посилається на те, що їм банком направлялись вимоги про повернення суми заборгованості та наслідки невиконання цих вимог. Однак суд першої інстанції не врахував, що вимоги були направлені боржнику і поручителю лише 07.10.2014 року, в той час, як останній черговий платіж було внесено 25.12.2013 року, чого представник ПАТ «УкрСиббанк» не заперечував, і це підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості.

Крім цього, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не взяв до уваги п.2.1 договору поруки №130187, укладеного 27.07.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3, яким передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови Основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» періодично без згоди поручителя збільшував розмір процентної ставки з 12.5% до 25%, чим збільшив обсяг його відповідальності. Разом з тим в матеріалах справи відсутня згода поручителя на збільшення процентної ставки, зміни до договору поруки за взаємною згодою кредитора і поручителя не вносились.

Крім цього, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ПАТ «УкрСиббанк» не дотримався вимог розділу 5 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27.07.2007 року, яким передбачено порядок зміни процентної ставки, яка, як зазначено у п. 5.1 договору, може бути змінена в порядку і на умовах, визначених Договором. В вказаному розділі кредитного договору зазначені підстави та порядок зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення.

Пунктом 5.2 розділу 5 договору про надання споживчого кредиту передбачено, що сторони погодили, що у разі настання будь - якої з обставин, передбачених ч.1 пункту 5.2 Договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку, а саме, банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дати збільшення розміру процентної ставки повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки шляхом направлення поштою за адресою позичальника відповідного рекомендованого листа Такий новий розмір процентної ставки починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього Договору.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України ПАТ «УкрСиббанк» не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів направлення ОСОБА_5 рекомендованого повідомлення про встановлення нової процентної ставки із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що порука припинилася, а відтак у задоволенні вимог до поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити, у зв»язку з чим оскаржуване рішення суду в частині задоволення позову та солідарного стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості за кредитним договором №0 від 27.07.2007 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині вимог нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та відмову в задоволенні вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 червня 2015 року в частині задоволення позову та солідарного стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" - 32719 доларів США заборгованості за кредитним договором №0 від 27.07.2007 року та пені 4490,71 грн. - скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" - 32719 доларів США заборгованості за кредитним договором №0 від 27.07.2007 року та пені 4490.71 грн.

В задоволенні вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 3654.00 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.