Справа № 372/434/15 Головуючий у І інстанції Зінченко О.М.
Провадження № 22-ц/780/4982/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
УХВАЛА

Іменем України

26 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Волохова Л.А., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: головне управління юстиції в Київській області, Обухівська районна державна нотаріальна контора, Старобезрадичівська сільська рада, про визнання недійсним заповіту,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який мотивувала наступним: 24 лютого 2001 року її рідна тітка ОСОБА_4 подарувала їй будинок АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 тітка померла. У будинку залишився проживати цивільний чоловік тітки ОСОБА_5, який сильно зловживав спиртними напоями, чим скористався сусід ОСОБА_3 Зазначала, що відповідач, маючи на меті заволодіти належним майном ОСОБА_5, споював останнього, отримував за нього пенсію та купував продукти харчування.26 травня 2006 року ОСОБА_5 склав заповіт на користь відповідача, яким заповів тому належну ОСОБА_5 на праві приватної власності земельну ділянку (пай) площею 2,70 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області. 17 серпня 2006 року ОСОБА_5 склав заповіт на користь позивача, а 02 листопада 2006 року знову склав заповіт на користь відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. До Обухівської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за померлим звернулися позивач та ОСОБА_3 Позивач вважає, що волевиявлення спадкодавця під час складення заповіту на користь відповідача не було вільним та не відповідало його волі, оскільки він не мав бажання заповідати майно відповідачу, однак зробив це через залежність відповідача, оскільки постійно вживав спиртні напої, які йому придбавав відповідач. При цьому відповідач шантажував ОСОБА_5 необхідністю повернення коштів за спиртне у разі непідписання заповіту, а той був матеріально залежним від відповідача через тримання останнім пенсії ОСОБА_5 Крім того під час складання заповіту 02 листопада 2006 року у ОСОБА_5 був відсутній паспорт. На підставі наведеного просила суд визнати складений 02.11.2006 р. ОСОБА_5 на користь відповідача заповіт недійсним.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтувала скаргу тим, що судом першої інстанції не взято до уваги положення ч.2 ст. 1257 ЦК України, згідно якої волевиявлення спадкодавця ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало його волі, оскільки він був залежний від ОСОБА_3 Натомість судом не вірно обрано предмет доказування, суд констатував, що не встановлено факту недієздатності заповідача в момент складення заповіту, хоча про це в позові не йшлося. Вказує, що судом не надано належної оцінки показам свідків. Крім того суд не врахував тієї обставини, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 як особа, яка проживала разом з ним однією сім'єю впродовж 5 років. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що за її думкою, волевиявлення заповідача при складанні оскаржуваного заповіту не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. За таких обставин, зважаючи на вищенаведені норми, позивачем в ході розгляду мали б бути представлені належні та допустимі докази на підтвердження того факту, що заповідач вчинив заповіт поза власною волею, а його дії не були вільними. В той же час такого обов'язку позивач не виконала, належних доказів, які б беззаперечно доводили обґрунтованість вищевказаних посилань, в ході розгляду до суду не представила. Не було представлено таких доказів й до апеляційної інстанції. Таким чином твердження позивача залишилися недоведеними, відтак не можуть бути прийняті судом.

Не було представлено позивачем належних доказів й щодо відсутності у ОСОБА_5 під час складання заповіту паспорта громадянина України, на що позивач також вказувала у своєму позові.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що прийняте судом першої інстанції по справі рішення по суті є вірним, відтак передбачених законом підстави для його скасування чи зміни під час апеляційного розгляду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді