АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8042/15 Справа № 199/5450/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л.Г. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 липня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "ДТЕК "Дніпрообленерго", про визнання неправомірними дій та заборону здійснювати заміну лічильника, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання неправомірними дій та заборону здійснювати заміну лічильника.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що 02.07.2014 року до його квартири прибув електромонтер ДМЕМ 2 РЕМ ОСОБА_3 з метою заміни лічильника електроенергії, в той час як у липні 2009 року уже було здійснено заміну старого лічильника на новий СО-ЕА09 М2, виготовлений у 2009 році, строк дії якого становить 24 роки. Зі слів електромонтера така заміна лічильника викликана впровадженням ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» автоматизованої системи обліку електроенергії.

На звернення позивача до ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» від 21.03.2014 року ОСОБА_2 було надіслано листа від 10.04.2014 року, в якому повідомлено про намір встановити у його квартирі та в усіх інших квартирах мешканців міста системи АСКОЕ, але не було надано відповіді стосовно того, які причини спонукали відповідача до заміни приладів обліку електроенергії та введення автоматизованої системи обліку електроенергії.

Окрім цього, нема у даному листі і відповіді на питання, що являє собою ця автоматизована система обліку електроенергії, зокрема ким вона сертифікована, атестована, ким впроваджується та на яких правових підставах.

Позивач також вказує на те, що він, діючи у відповідності до договору з відповідачем, не надавав і не надає своєї згоди та дозволу на заміну електронного лічильника електричної енергії СО-ЕА09 М2, який встановлений у його квартирі, на новий електронний лічильник електричної енергії НІК 2102-01.Е2Т або будь-який інший з такими ж характеристиками.

10.12.2014 року позивач надав до суду заяву, в якій доповнив обґрунтування своїх позовних вимог та зазначив, що відповідач продовжив свою практику візитів до квартири ОСОБА_2 та 09.07.2014 року, 07.10.2014 року та 12.10.2014 року знову працівники ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» з вимогами та пропозиціями намагалися замінити електронний лічильник електричної енергії СО-ЕА09 М2 на інший аналогічний електронний лічильник електричної енергії з метою впровадження ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» автоматизованої системи обліку електроенергії.

Апеляційним судом 02.10.2014 року постановлено рішення, яким визнано, що відповідач не надав ОСОБА_2 у повному обсязі інформацію щодо впровадження ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» АСОЕ.

З посиланням на дані обставини, позивач просив суд визнати дії відповідача з впровадження ним автоматизованої системи обліку електроенергії агресивними та такими, що вводять ОСОБА_2 в оману, та загалом визнати їх нечесною підприємницькою практикою ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго»; заборонити відповідачу здійснення візитів до квартири позивача з вимогами та з пропозиціями замінити електронний лічильник СО-ЕА09 М2, на будь-який інший аналогічний електронний лічильник електричної енергії з метою впровадження ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» автоматизованої системи обліку електроенергії; вирішити питання про відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої нечесною підприємницькою практикою ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго».

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та задовольнити його позов у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи і давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 листом від 21.03.2014 року звернувся до ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» про надання йому інформації стосовно підпорядкування 1РЕМ ДМЕМ Публічному акціонерному товариству «ДТЕК «Дніпрообленерго» та стосовно впровадження ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» автоматизованої системи обліку електроенергії (а.с.125).

Листом від 10.04.2014 року ОСОБА_2 була надана відповідь на його звернення (а.с.124), та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2014 року було встановлено, що надана позивачу інформація є неповною та зобов'язано ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» надати у повному обсязі інформацію, яку ОСОБА_2 запитував у заяві від 21.03.2014 року (а.с.131-132).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з Договором №6123092 від 23.01.2003 року про користування електричною енергією для побутових споживачів по АДРЕСА_1, споживачем надання послуг електричної енергії є ОСОБА_5 (а.с.75-87). Жодних договорів між позивачем та відповідачем на постачання електроенергії не укладалося. Доказів того, що позивач є споживачем електричної енергії, яка постачається населенню ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго», до суду також не надано. Не містять матеріали справи і доказів на підтвердження належності позивачу квартири за адресою: АДРЕСА_1, до якої ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» постачає електроенергію на підставі договору №6123092 від 23.01.2003 року.

Таким чином, суд вважає, що ненадання ОСОБА_2 відповідачем повної інформації стосовно підпорядкування 1РЕМ ДМЕМ Публічному акціонерному товариству «ДТЕК «Дніпрообленерго» та стосовно впровадження ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» автоматизованої системи обліку електроенергії, не може впливати на впровадження відповідачем АСКОЕ та заміну у зв'язку з цим споживачам приладів обліку електричної енергії НІК-2102.Е2ТРМС1.

Окрім цього, з позовної заяви не вбачається, яким чином порушується право позивача, якщо за місцем його проживання, куди ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» постачає електроенергію, через введення відповідачем АСКОЕ відбудеться заміна лічильника за рахунок самого відповідача.

Відповідно до письмових пояснень представника відповідача, в порушення умов договору та ст. 26 ЗУ "Про електроенергетику" споживач електроенергії за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Л.Мокієвської, 4/92, не допускає представників енергопостачальника до приладу обліку для здійснення його планової заміни, тобто, своїми діями перешкоджає енергопостачальнику здійснювати належне обслуговування у сфері електроенергетики.

Відмовляючи у задоволені позову районний суд виходив з приписів ЗУ "Про електроенергетику", положень правил технічної експлуатації електроустановок споживачів (ПТЕЕС), затверджених наказом Мінпаливенерго від 25.07.2006 № 258, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 25.10.2006 № 1143/13017, листа-роз'яснення Національної комісії регулювання електроенергетики України (НКРЕ) від 16.09.2009 № 6115/11/17-09, та прийшов до обґрунтованого висновку, що встановлення певного типу лічильника у квартирах споживачів відноситься до виключної компетенції та господарської діяльності відповідача, а тому жоден споживач електроенергії не може чинити перешкод щодо її здійснення, а тому підстави для заборони Відповідачу здійснювати заміну лічильника - відсутні.

Крім того, місцевий суд обґрунтовано зазначив, що позивачем не надано доказів, що електричний лічильник типу СО - ЕА09М2, який встановлений у квартирі, де мешкає ОСОБА_2, є його власністю, оскільки відповідно до п.8 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357, електричний лічильник є власністю безпосередньо відповідача, який у разі необхідності має право його заміни.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками районного суду, що звертаючись до суду із вищевикладеними позовними вимогами, ОСОБА_2 обрав не передбачений законом спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів.

Апеляційний суд також погоджується з висновком місцевого суду, що позовні вимоги щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, також не підлягають задоволенню через їх необґрунтованість та безпідставність, та у зв'язку з їх похідним характером від вимог щодо визнання дій відповідача агресивними та такими, що вводять ОСОБА_2 в оману, та загалом визнати їх нечесною підприємницькою практикою.

Посилання позивача ОСОБА_2, на те, що вказане рішення не набрало законної сили, не може бути прийнято колегією суддів до уваги, оскільки саме ця обставина була зазначена позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, за вирішенням яких було прийнято вищезазначене рішення суду.

Посилання в апеляційній скарзі на недоліки у розгляді справи судом першої інстанції не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони не вплинули на суть ухваленого рішення.

Порушень ст.169 ЦПК України відносно сповіщення позивача про час та місце розгляду справи на 20 липня 2015 року судом допущено не було. Позивач був належним чином сповіщений про час проведення судового засідання, ще 07.07.2015 року, про що свідчить його особистий підпис на повідомленні про вручення судової повістки (а.с.187), яке повернулось до суду 10.07.2015, а не 21.10.15, як про це стверджує позивач в апеляційній скарзі, заяв про відкладення розгляду справи за поважних причин суду не надав, а тому розгляд справи відбувся у відповідності до норм діючого процесуального законодавства.

Також, районним судом було розглянуто клопотання позивача від 20.07.2015 року про відвід головуючого по справі, про що була постановлена відповідна ухвала (а.с.192).

Також, апелянт помилково вважає, що після скасування ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду від 30 березня 2015 року про залишення його позовної заяви без розгляду та повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.170-171) справа повинна бути розглянута в іншому складі суду, оскільки зазначене не передбачено вимогами ст.312 ЦПК України.

Невмотивованим є довід апеляційної скарги про не дослідження районним судом жодного доказу по справі.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Перевіривши справу в повному об'ємі, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду, та безпідставність доводів апеляційної скарги.

Рішення по справі є правильним та справедливим, ухвалене з додержанням норм процесуального права щодо належної судової процедури розгляду справи та дотриманням всіх процесуальних гарантій судового розгляду, що відповідає змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950).

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: