Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22ц/778/4815/ 2015 р.
ЄУ№ №319/426/15-ц
Головуючий у 1-й інстанції: Солодовніков Р.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:ОСОБА_2
суддів:ОСОБА_3
ОСОБА_1
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 18 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_5, про стягнення суми авансу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись з вказаним позовом до суду посилаючись на те, що 08 жовтня 2014 року вони передала відповідачу 10 000 грн., оскільки в майбутньому сторони мали намір укласти договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості (будинку), що розташований по вул. Шевченка, 23 в смт. Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області, який належить відповідачу за ціною 130000 гривень.

Факт передачі грошей було оформлено розпискою, крім того відповідач зареєструвала їх у вищезазначеному домоволодінні. В подальшому відповідач підвищила вартість будинку самостійно та пригрозила виселенню з помешкання, а тому договір купівлі-продажу укладено не було, у зв'язку із чим позивачі звернулися із вимогою до відповідача ОСОБА_5 про повернення їм коштів у розмірі 10 000 грн. на що отримали відмову, а тому були вимушені звернутись до суду.

Позивачі просили суд стягнути на їх користь з ОСОБА_5 грошову суму у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 18 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7, грошові кошти в сумі 10 000 гривень як аванс. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_5 є власником домоволодіння по вул. Шевченка, 23 в смт. Куйбишеве, Куйбишевського району, Запорізької області (а.с. 45).

Відповідно до письмової розписки 08 жовтня 2014 року ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за будинок 10 000 грн. (а.с. 6).

Жодних інших угод між сторонами не укладалось, кошти не повертались.

За вказаних обставин судом першої інстанції були стягнути вказані кошти з відповідача як аванс.

Апелянт у скарзі не спростовуючи факт того, що сторони намагались в подальшому укласти договір купівлі продажу будинку який належить відповідачу, послався на те, що вказані кошти є не авансом а є завдатком оскільки в розписці мовою оригіналу зазначено: «залог за дом», а оскільки саме позивачі відмовились від підписання договору то за правилами ст. 571 ЦК України завдаток повинен залишитись у відповідача. Вказане є єдиним доводом апеляційної скарги.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору.

Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-176цс12).

Правила ст. 570 ЦК України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 р. у справі № 6-82цс13).

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, правовим позиціям Верховного Суду України, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегією судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 18 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: