ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6048/15-ц
Провадження № 2/362/2445/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Медведєв К.В.,

при секретарі Савчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Василькові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «АТП-1» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «АТП-1» суму у розмірі 10006,54 грн. в якості компенсації заподіяної матеріальної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ПАТ «АТП-1» та працював на посаді водія 1-го класу на автомобілі «Iveco». Для забезпечення виконанння трудових обов'язків, на підставі шляхового листа, ПАТ «АТП-1» видавало водіям дизельне паливо, про кількість якого зазначалося у шляховому листі.

У жовтні 2014 року, постійно діючою комісією ПАТ «АТП-1» з перевірки залишків пального у баках автомобілів було виявлено недостачу дизельного палива у баку автомобіля «Iveco», реєстраційний № НОМЕР_1, закріпленого за ОСОБА_1, у кількості 500 літрів. На підставі заяви відповідача ПАТ «АТП-1» було видано Наказ №167, за яким бухгалтерією підприємства проводилися відрахування із заробітної плати останнього в порядку покриття шкоди аж до моменту звільнення ОСОБА_1 Всього було відраховано 2379 гривень 06 коп. (копія наказу та довідки додаються). На момент звільнення, залишок заборгованості ОСОБА_1 становив 5178 гривень 54 коп., який і досі залишається непогашеним.

Крім вищевикладеного, 28 лютого 2015 року ОСОБА_1 безпідставно залишив довірений йому автомобіль марки «Iveco» на стоянці за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 13 (на території Замовника автотранспортних послуг ПАТ «ДБК №4»), та вже після 28.02.2015 р. на роботу не з'являвся, у зв'язку із чим був в подальшому звільнений за прогул.

02.03.2015 р. автомобіль повернули до ПАТ «АТП-1» та у присутності комісії у складі трьох осіб, зрізали облаштований на дизельний бак автомобіля переносний замок, ключ від якого перебував у ОСОБА_1, з перевірки залишків пального у баках автомобілів, було проведено замір дизельного палива у баку автомобіля марки «Iveco», реєстраційний №16267 КА, та встановлено недостачу у 340 літрів дизельного палива. Виявлена різниця між записами в шляховому листі та фактичною наявністю палива у баку у кількості 340 літрів становить - 4828 гривень 00 коп.

Таким чином, в результаті дій ОСОБА_1, ПАТ «АТП-1» було заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 10 006,54 грн.

В судовому засіданні представника позивача позов підтримали просили його задовольнити.

Відповідач в судове засідання зявився та пояснив, що погоджується із позовом в частині недостачі 500 літрів, яка була виявлена у перший раз, а з недостачею 340 літрів, виявлених у другому випадку не погодився.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом достовірно встановлено, що наказом 33-ос від 03.03.2014 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до ПАТ «АТП-1» на посаду водія 1-го класу на умовах колективного договору з умовами якого ОСОБА_1 ознайомився про що розписався в наказі.

Згідно акту закріплення автомобіля за шоферами від 14.04.2014 року за ОСОБА_1 закріплено автомобіль «Iveco», реєстраційний № НОМЕР_2.

Актом перевірки відповідності палива в баках автомобілів та бухгалтерському обліку від 14.10.2014 року встановлено, що при перевірці 14.10.2014 року палива в баках автомобіля «Iveco», д.н. № НОМЕР_2 виявлено недостачу палива в кількості 500 л, яка утворилась з вини водія ОСОБА_1

Від дачі пояснень стосовно обставин недостачі палива у баку, ОСОБА_1М вловився, про що також було складено Акт, однак ОСОБА_1 14.10.2014 року написав на ім'я директора заяву, в якій просив утримати з нього за 500 літрів дизельного палива за рахунок заробітної плати.

На підставі заяви ОСОБА_1 ПАТ «АТП-1» було видано Наказ №167 від 10.11.2014 pоку, за яким бухгалтерією підприємства проводилися відрахування із заробітної плати останнього в порядку покриття шкоди аж до моменту звільнення ОСОБА_1 Всього було відраховано 2379, 06 грн., що підтверджується копіями наказу № 167 від 10.11.2014 року та довідки від 29.05.2015 року

Крім вищевикладеного, 28 лютого 2015 року ОСОБА_1 залишив довірений йому автомобіль марки «Iveco», д.н.з 16267 КА на стоянці за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 13, що визнав сам ОСОБА_1, пославшись на те, що так було прийнято залишати там автомобілі.

Згідно акту від 02.03.2015 року автомобіль «Iveco», д.н.з 16267 КА було повернуто до ПАТ «АТП-1». Потім зрізали облаштований на дизельний бак автомобіля переносний замок, ключ від якого перебував у ОСОБА_1 і за результатами замірів виявлено нестачу у розмірі 340 літрів, яка виникла з вини водія ОСОБА_1, що підтверджується актом від 02.03.2015 року.

Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) №58-ос від 29.05.2015 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Згідно довідки від 14.08.2015 № 450 про середню ціну на ПММ по ПАТ «АТП-1» за лютий 2015 року вартість дизельного палива складає 14,20 грн.

Позивач направив відповідачу вимогу від 03.07.2015 року № 371, в якій вимагав сплатити позивачу загалом 10006,54 грн. шкоди завданої підприємству протягом 7 днів з дня предявлення вимоги. Відповідачем вказана вимога отримана, що підтверджується копіями описом вкладення у цінний лист, фіскального чеку, повідомлення про вручення поштового відправлення.

21.03.2012 року схвалено Колекстивний договір між виконавчим органом і профспілковим комітетом ПАТ «АТП-1» на 2012-2014 року. Згідно п. 7 Тимчасового положення про преміювання водіїв, ремонтних робітників та службовців ПАТ «АТП-1» за економію автомобільного палива від 21.03.20012 року, за перевитрату палива зверх встановлених норм з вини водіїв автомобілів, ремонтних робочих та службовців з них утримується 100% вартості перевитраченого автомобільного палива. Розмір заподіяного збитку при перевитраті палива визначається за середніми фактичними цінами, що склались по підприємству у обліковому періоді.

Відповідно до ст.134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до вимог ст.1351 вказаного Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків.

Згідно до п. 8 Пленуму Верховного Суду України Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року справи про повну матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей, суд зобовязаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 1351 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо за чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Статтею 1351 КЗпП України передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджених постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, відповідач належить до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 1351 КЗпП України може бути укладений такий договір.

Згідно ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, та підтверджується зібраними по справі доказами, те що сторони перебували в трудових правовідносинах, між ними було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, шкода завдана підприємству під час виконання працівником його трудових обовязків, та підтверджено факт втрати вантажу допущеної з вини відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 р. № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» в Україні зберігає чинність п.14 постанови ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів» №759 від 05.08.1983 pоку, якою передбачено притягнення до повної матеріальної відповідальності водіїв автомобільних засобів, винних у перевитраті палива.

Таким чином, ОСОБА_1 несе повну матеріальну відповідальність за заподіяну ПАТ «АТП-1» матеріальну шкоду, а саме, перевитрату дизельного палива на автомобілі при виконанні ним своїх трудових обов'язків, на підставі п.6 ч. 1 ст. 134 КЗпП України.

Отже, позов є обґрунтованим підтверджується матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218, 221, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «АТП-1» (код 03746384) 10006,54 грн. відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, 243,60 грн. судових витрат, а всього 10250,14 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної оскарги або закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя