Справа № 461/4193/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/4450/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

при секретарі: Івановій О.О.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Зорени П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на дії державного виконавця -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Зорени П.І., пов'язані із виконанням рішення Галицького районного суду м. Львова від 09.09.2011 року, яким зобов'язано ЛМКП «Айсберг» виконати вимоги Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 року щодо укладення договору «Про надання послуг з утримання будинку» та укласти договір «Про надання послуг з утримання будинку» з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалу оскаржили ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Просять її скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення їх вимог. Зазначають, що ухвала не грунтується на нормах Основного Закону України - Конституції України та Цивільного процесуального кодексу України. Суд не взяв до уваги допущені державним виконавцем порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» виконавчих дій.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підтримання скарги. Державного виконавця Зорену П.І. на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить законних підстав для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що на виконанні Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист, виданий Галицьким районним судом м. Львова на підставі рішення цього ж суду від 09.09.2011 року про зобов'язання ЛМКП «Айсберг» виконати вимоги Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 року щодо укладення договору «Про надання послуг з утримання будинку» та укладення договору «Про надання послуг з утримання будинку» з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Із матеріалів справи убачається, що виконавче провадження ВП № 32435437 з виконання названого вище рішення суду було відновлено 13.02.2015 року державним виконавцем Зореною П.І. (а.с. 46). В той же день державний виконавець клопотав перед Галицьким районним судом м. Львова про повернення виконавчого листа для провадження виконавчих дій (а.с 47).

18.02.2015 року державний виконавець звернувся до боржника із вимогою виконати рішення суду щодо укладення зі стягувачами договору про надання послуг з утримання будинку відповідно до умов Закону України «Про житлово -комунальні послуги». Крім цього, вимагав від боржника повідомити його про виконання вимог державного виконавця, попередив про відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та рішення суду, зокрема про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду (а.с. 48).

25.02.2015 року боржник - ЛМКП «Айсберг» - скерував поштовим відправленням на адресу стягувачів, як зазначено у супровідному листі, «оригінали двох примірників типового договору «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», підписаних та скріплених печаткою ЛМКП «Айсберг» з однієї сторони для підписання споживачами» (а.с.49, 50), про що 26.02.2015 повідомив відділ державної виконавчої служби (а.с.51).

23.03.2015 року державний виконавець звернувся з вимогою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про надання інформації щодо підписання стягувачами запропонованого боржником проекту договору. Разом із цим державний виконавець повідомив, що у разі не підписання стягувачами проекту договору, вони мають надати свої зауваження та пропозиції до нього (а.с.54).

09.04.2015 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 подали до Галицького районного суду м. Львова скаргу на дії державного виконавця.

Оскаржуючи дії державного виконавця, скаржники вбачали незаконними його дії у тому, що направлений боржнику і їм проект договору не є належним так як він є типовим, а не індивідуальним договором, який мав би бути укладений на виконання рішення суду; державний виконавець не звернувся до компетентних органів для надання висновку на відповідність проекту договору чинному законодавству, що регулює порядок надання житлово-комунальних послуг; державний виконавець не звернувся до суду за роз'ясненням його рішення; державний виконавець переклав свій обов'язок з виконання рішення на стягувачів, що є неприпустимим.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги є правильним, відповідає матеріалам справи і ґрунтується на нормах матеріального права.

Частиною 1 статті 1 Закону України від 21.04.1999 року №606-ХІY «Про виконавче провадження» (далі - Закон України №606-ХІY) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього Закону державний виконавець є учасником виконавчого провадження, права і обов'язки якого визначені ст. 11 Закону України №606-ХІY).

За змістом наведених норм випливає висновок, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходів примусового виконання рішень,неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії на свій вибір і розсуд, за які несе відповідальність.

Як вірно встановив суд першої інстанції, і це випливає з матеріалів справи, державний виконавець вчинив усі передбачені Законом України №606-ХІY дії для повного виконання рішення суду, у тому числі звернувся до боржника з вимогою укласти із стягувачами договір про надання послуг з утримання будинку.

Правомірно, відповідно до наданих п. 5 ст. 12 Закону України №606-ХІY, повноважень, державний виконавець звернувся до стягувачів з вимогою про надання інформації про виконання ними свого обов'язку підписати договір.

Твердження апелянтів про те, що така вимога державного виконавця переслідує мету перекласти на них свої обов'язки по виконанню рішення суду чи залякування не відповідає закону.

Так, згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 09.09.2011 року обов'язком ЛМКП «Айсберг» є укладення договору із споживачами послуг - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 Отже, із цього судового рішення випливає, що вказаний договір є двостороннім правочином. Так як проект договору був підписаний боржником, то державний виконавець повинен був дізнатися чи підписаний цей договір і іншою стороною - споживачами послуг. Цю інформацію державний виконавець міг одержати лише шляхом письмової вимоги до стягувача.

Отже, скерування державним виконавцем вимоги до стягувачів не є протизаконним.

Не відповідають чинному законодавству і фактичним обставинам справи доводи апелянта про незаконність дій державного виконавця в частині пропозиції боржником типового договору для його підписання споживачами послуг.

Так, договірні відносини сторін не можуть випливати із типового договору. Типовий договір є лише основою/зразком для укладання договорів із кожним споживачем послуг. Проте пропозиція для укладення такого договору не впливає на його зміст, чи не свідчить про незаконність дій державного виконавця, адже такі недоліки можуть бути усунуті шляхом проведення переговорів сторін правочину, узгодження ними істотних його умов.

Про це ж інформував державний виконавець стягувачів у своїй вимозі від 23.03.20015 року.

Таким чином колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про безпідставність скарги і тому ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18.05.2015 року необхідно залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: