АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8914/15 Справа № 191/5083/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Твердохліб А. В. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Григорченка Е.І., Каратаєвої Л.О.,

при секретарі - Добролюбовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу по заробітній платі та стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого (з урахуванням уточнень) посилалась на те, що з липня 2013 року по грудень 2013 року працювала на посаді офіс-менеджера у приватного підприємця ОСОБА_3, який займався виготовленням метало пластикових вікон. При працевлаштуванні вона передала ОСОБА_3 трудову книжку і в подальшому була впевнена, що є прийнятою на роботу у встановленому законом порядку, але ФОП ОСОБА_3 діючи умисно, вчинив грубе порушення законодавства про працю. Факт вини відповідача підтверджується вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.10.2014 року, яким його визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України. Посилаючись на те, що заробітна плата була визначена у сумі 2000грн. з преміальними щомісячно, з липня 2013 року по 06 грудня 2013 року - не сплачена, позивачка просила стягнути и заборгованість у сумі 10462 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку (а.с.1-3,35-36).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.94-95).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.97-98).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду від 15 жовтня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 172 КК України (грубе порушення законодавства про працю).

З матеріалів кримінальної справи №191/3635/14-к, яка була досліджена в суді апеляційної інстанції вбачається, що ОСОБА_3 допустив до роботи найманих працівників, в тому числі і позивачку ОСОБА_2, без укладення трудових договорів, внесення записів про роботу до трудових книжок, без реєстрації трудових договорів у районному центрі зайнятості, не забезпечив бухгалтерський облік витрат на оплату праці, та відомості оплати праці. Свою вину ОСОБА_3 визнав (т.1 а.с.30 кримінальної справи)

Актом перевірки № 04-12-100/22 від 25 червня 2014 року, складеного територіальною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області, встановлено грубі порушення законодавства про працю ст.ст.24,24-1,48,97, 253 КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» та зроблено припис про усунення встановлених порушень (т.2 а.с.23-29 кримінальної справи).

У відповідності до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Аналогічна правова позиція міститься у роз'ясненнях, наданих у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 6 листопада 1992 року, відповідно до якого фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того чи було прийняття на роботу належним чином оформлене.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи більше п'яти днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників за умови, що вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Таким чином, при зверненні до суду позивачем не було надано належних доказів, що при укладанні усного трудового договору з відповідачем, останній зобов'язався оплачувати його працю у розмірі 2000 грн. на місяць (при допиті у якості потерпілої у кримінальному провадженні ОСОБА_2 зазначала, що заробітна плата повинна становити 1000грн. + 2% прибутку на місяць), умови оплати праці, наявності існування заборгованості по виплаті заробітної плати у сумі 10462 грн. у період з липня 2013 року по 06 грудня 2013 року.

Не надані такі докази позивачкою і суду апеляційної інстанції.

Позивачка із вимогами про визнання трудових відносин та зобов'язання внести до трудової книжки запис про роботу до відповідача чи до суду не звертався, а згідно із ч.2 ст. 11 ЦПК України особа розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що вказані обставини було встановлено вироком Синельниківського міськрайонного суду від 15 жовтня 2014 року не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у даному вироку відсутні дані про умови трудового договору, а також дані про умови та порядок оплати праці саме ОСОБА_2, конкретний період (число, місяць, рік) роботи у відповідача та період заборгованості по заробітній платі.

Крім того, позивачкою не надано доказів про те, що вона працювала весь робочий час місяця і тому повинна отримати обумовлену суму.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на обґрунтування свої позовних вимог.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, дав їм нажену оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не спростовують правильність висновків суду 1 інстанції, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення - не встановлено, підстав для виходу за межі апеляційної скарги - не вбачається, тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: