Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2015 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.,

при секретарі судового засідання - Дзюба Г.І.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 21 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 на праві приватної власності за нотаріально посвідченим договором дарування від 04 листопада 2003 р., належить 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2. Право власності позивача зареєстровано комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 27 грудня 2012р. за реєстраційним номером 19379921, номер запису 5990 в книзі: 144доп-15, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав.

Вищевказану нерухомість позивач придбав у ОСОБА_7, яка, в свою чергу, отримала це майно у свою власність від ОСОБА_8 за нотаріально посвідченим договором дарування від 30 жовтня 2002р..

Попередній власник 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (зі сторони АДРЕСА_2) - відповідач ОСОБА_3 та члени його родини - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без жодних правових підстав й досі мають зареєстроване місце проживання за вказаною адресою та зберігають там свої речі.

Крім того, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2011р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2011р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2011р. зобов'язано відповідачів не чинити позивачу перешкоди в користуванні власністю, а саме 14/100 частинами домоволодіння АДРЕСА_1 зі сторони АДРЕСА_2.

Однак відповідачі проживають у домоволодіння без належних правових підстав, у зв'язку з чим, перешкоджають позивача користуватись будинком.

На підставі викладеного, позивач просить визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, такими, що втратили право користування жилим приміщення у житловому будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2, а також виселити відповідачів з даного будинку без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, а також підтвердили обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідачі в останнє судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. В процесі розгляду справи позовні вимоги не визнали та пояснили, що вони збудували замість старої частини будинку новий будинок, який не відчужувався позивачу, а тому він не має право їх виселяти.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 04 листопада 2003 р., належить на праві власності 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2, яке складалось в цілому з трьох кам'яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 93,0 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 434 кв.м. (Т.1., а.с. 12)

Право власності позивача зареєстровано комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 27 грудня 2012р. за реєстраційним номером 19379921, номер запису 5990 в книзі: 144доп-15, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав. (Т.1, а.с. 10)

Вищевказану нерухомість позивач придбав у ОСОБА_7, яка, в свою чергу, отримала це майно у свою власність від ОСОБА_8 за нотаріально посвідченим договором дарування від 30 жовтня 2002р…

Так за договором від 30.10.2002р. ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_12 прийняла в дар 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2, яке складалось в цілому з трьох кам'яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 83,26 кв.м. та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 434 кв.м. (Т.1., а.с. 12)

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2011р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2011р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2011р. було зобов'язано відповідачів не чинити позивачу перешкоди в користуванні власністю, а саме 14/100 частинами домоволодіння АДРЕСА_1 зі сторони АДРЕСА_2. Крім того, судом також відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договорів дарування від 30.10.2002р. та від 04.11.2003р.. (Т.1, а.с. 13-19).

Таким чином ОСОБА_2 є власником 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2.

Так, згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

В зв'язку з чим, суд вважає, що з зв'язку з тим, що ОСОБА_3 відчужив право власності на належні йому 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2 на підставі договору дарування 30.10.2002р., то він втратив право на користування жилим приміщенням у вищевказаному будинку.

Відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є членами сім'ї ОСОБА_3, а тому їх право користування жилим приміщення є похідним від права власника, тобто ОСОБА_3, у зв'язку з чим, вони також втратили право користування жилим приміщенням.

В той же час, суд вважає, що позовні вимоги в частині виселення відповідачів не підлягають задоволенню.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 04 листопада 2003 р., належить на праві власності 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2, яке складалось в цілому з трьох кам'яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 93,0 кв.м. При цьому, в договорі дарування не зазначено, яка частина вищевказаного будинку переходить у користування ОСОБА_2, тобто він є власником ідеальної частки у праві спільної часткової власності.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

У відповідності до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судом встановлено, що співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, зі сторони АДРЕСА_2 є ОСОБА_9, а також ОСОБА_10. Крім того, 16/100 частин даного будинку належала - ОСОБА_13.

Судом також встановлено, що ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, актовий запис № 1755 зареєстрований Першим відділом РАЦС Суворовського районного управління юстиції.

Спадкоємцем померлої ОСОБА_13 є ОСОБА_11, яка звернулась до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

В позовних вимогах позивача відсутнє посилання з якої саме частини будинку необхідно виселяти відповідачів, тобто не визначені ані літери будинку, ані літери кімнат. Так згідно договору дарування від 04 листопада 2003 р., належить на праві власності 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2, яке складалось в цілому з трьох кам'яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 93,0 кв.м.. Необхідно відзначити, що за договором дарування 30.10.2002р. ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_12 прийняла в дар 14/100 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2, яке складалось в цілому з трьох кам'яних житлових будинків під літерами «А,Б,Г», житловою площею 83,26 кв.м.. Таким чином, існує різниця в житловій площі будинку, а саме 83,26 кв.м. та 93 кв.м. відповідно.

Крім того, з технічних паспортів вбачається, що відбулась частково зміна площі житлового будинку літ. «Б», а також є відомості про реконструкцію цього будинку. (Т.1, а.с. 104-120).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд вважає, що для вирішення позовних вимог про виселення відповідачів необхідно визначитись позивачу з якої частини будинку необхідно їх виселяти, а також встановити належність конкретних житлових приміщень, що йому належать, оскільки в іншому випадку неможливо буде виконати рішення.

Керуючись ст.ст. 317, 346, 356,358, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення - задовольнити частково.

2. Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування жилим приміщення у житловому будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, а зі сторони АДРЕСА_2.

3. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення - залишити без задоволення.

4. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 229 гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги позивачем в 10-ти денний строк з дня проголошення, а відповідачами з дня отримання копії рішення.

Суддя