Справа № 460/546/15 Головуючий у 1 інстанції: Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/5432/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Куцик І.Б.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «КБ «Приватбанк» про захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року в позові відмовлено.

Дане рішення оскаржила представник ОСОБА_4 ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що позивач просив визнати недійсним пункт в договорі, що має наступний зміст «У разі виникнення заборгованості Держателя по Картковому рахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках Клієнт зобовязується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення». Вказує, що положення спірного пункту виписані нечітко та двозначно, що дозволяє в будь-який час та будь-які недоліки в роботі банку перекласти на позивача.

Просить скасувати рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до вимог ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно умов ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що 02.01.2014 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір банківського дебетового карткового рахунку, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанку», наступної видачі клієнту дебетової пластикової картки міжнародного зразка.

ОСОБА_4 скористався банківським дебетовим картковим рахунком, зокрема в період з 18.11.2014 року по 28.12.2014 року ним було розміщено на рахунку грошові кошти в національній валюті, а під час перебування на території ОСОБА_5 з використанням дебетової пластикової картки в банкоматах місцевих комерційних банках-еквайрів було знято грошові кошти в іноземній валюті.

В результаті курсової різниці, яка мала місце під час здійснення транзакції іноземної валюти по обмінному курсу банка еквайра, та обмінного курсу купівлі-продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку на момент обробки операції банком-емітентом, виникла заборгованість по дебетовому картковому рахунку позивача в сумі 160 952,01 гривень.

В письмовій претензії за № від 28.01.2015 року ПАТ «КБ «Приватбанк» заявив вимогу ОСОБА_4, з посиланням на встановлені обставини та умови укладеного договору, про необхідність в термін не пізніше 30 календарних днів з дати одержання повідомлення погасити виниклу заборгованість.

Судом встановлено, що момент укладенння договору банківського дебетового карткового рахунку між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4, був чинним п.1.1.2.9 Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ «КБ «Приватбанку», який передбачав, що «У разі виникнення заборгованості Власника по Картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках Клієнт зобовязується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним п.1.1.2.1.9 «Умов та правил надання банківських послуг», які є невідємною частиною договору про надання банківських послуг, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк», мотивуючи невідповідністю вимогам закону та порушенням його прав споживача з підстав несправедливості умов договору.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 районий суд виходив з того, що спорюваний пункт укладеного договору банківського дебетового карткового рахунку в момент укладення не суперечив вимогам законодавства.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк», що діє на підставі Ліцензії Національного банку України № 22 від 29.07.2009, керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови ). За цими Умовами у разі виникнення заборгованості власника за картрахунком в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках клієнт зобов'язується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення (п.1.1.21.1.1 Умов).

Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав вважати положення договору невідповідними вимогам закону. Ця умова договору не встановлює механізму чи способу нарахування заборгованості у разі курсової різниці чи технічних помилок, а лише передбачає строк 30 днів для її погашення.

Відтак, відсутні підстави вважати, що спірна умова договору порушує права споживача і є несправедливою.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої-третьої, пятої та шостої ст.203 цього Кодексу, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Беручи до уваги зміст оскаржуваного пункту Умов, позивач у своїх доводах наполягає на незаконність нарахування заборгованості в сумі 160 952,01 грн., хоча такої вимоги заявлено не було.

Встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» не звертався з позовом до суду щодо стягнення з ОСОБА_4 вищенаведеної заборгованості.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», норми якого правильно було застосовано судом першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до п.1.4 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", за умовами договору, позивач є держателем електронного платіжного засобу, фізичною особою, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу.

Пунктом 1.27 ст.1 цього Закону визначено, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Статтею 28 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено особливості виконання міжбанківського переказу, ініційованого за допомогою електронного платіжного засобу.

Згідно зі ст.28.2 даного Закону передбачено, що Міжбанківський переказ між банками учасниками міжнародних платіжних систем за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, здійсненими їх держателями за межами України, а також за операціями, здійсненими в межах України держателями електронних платіжних засобів нерезидентами України, проводиться у валюті, визначеній у відповідних договорах із платіжними організаціями міжнародних платіжних систем.

Статтею 28.5 даного Закону передбачено, якщо валюта, в якій проводиться міжбанківський переказ, не збігається з валютою, списаною з рахунка клієнта, емітент може виконати операції з купівлі-продажу необхідної валюти на міжбанківському валютному ринку України в порядку, встановленому Національним Банком України, або провести внутрішньобанківський кліринг.

Відповідно до п.3 розділу IX Міжбанківські перекази за операціями з використанням електронних платіжних засобів Постанови Національного Банку України № 705 від 05.11.2014 року "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів" емітент зобов'язаний у разі виконання користувачем платіжної операції з використанням електронного платіжного засобу у валюті, яка відрізняється від валюти рахунку, здійснювати перерахунок суми за операцією в порядку, визначеному договором.

Доводи апеляційної скарги висновку районного суду не спростовують.

Судова колегія вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку, що оспорюваний пункт укладеного договору банківського дебетового карткового рахунку в момент укладення не суперечив вимогам законодавства, предявленням даного позову ставиться мета уникнення договірної відповідальності щодо погашення виниклої заборгованості в результаті курсової різниці, жодним чином законні права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту, не порушені.

Судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити залишивши рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року без змін.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_6