Справа № 463/4317/15 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/6644/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Берези В.І.,

за секретаря Куцика І.Б.

з участю ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 31 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третьої особи - ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, звернення стягнення на частку відповідача у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 185137,74 грн. та моральної шкоди в розмірі 2500 грн. та звернення стягнення на частку відповідача в житловому будинку в м. Львові на вул.Березовій,51, який належить на праві спільної сумісної власності відповідачу та третій особі.

Разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок в м. Львові на вул. Березовій,51, який належить на праві спільної сумісної власності відповідачу ОСОБА_4 та зареєстрований на його дружину ОСОБА_2 з метою виділення частки відповідача та звернення на неї стягнення.

Заяву позивач обґрунтовував тим, що незважаючи на те, що право власності на будинок зареєстроване на ОСОБА_2, зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуте нею у власність в період перебування у шлюбі з відповідачем, а відтак, у випадку задоволення позовних вимог він вправі отримати відшкодування заподіяної шкоди шляхом звернення стягнення на належну відповідачу частину у праві власності на будинок. Однак, на даний час третя особа є одноосібним власником, може будь-який час вчинити дії з реалізації нерухомого майна, а враховуючи ту обставину, що в ході зустрічі із відповідачем останній погрожував вжити заходів для не отримання позивачем жодного відшкодування, переконаний, що невжиття заходів забезпечення позову створять перешкоди для виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 31 серпня 2015 року задоволено частково клопотання позивача ОСОБА_6.

В забезпечення позовних вимог ОСОБА_6 до відповідача ОСОБА_4, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: м. Львів, вул. Березова, 51, до вирішення спору по суті та виконання рішення суду заборонено третій особі ОСОБА_2, адреса: м. Львів, вул. Березова, 51, вчиняти будь-які дії з відчуження будинку № 51 на вул. Березова у м. Львові.

В задоволенні решти заяви про забезпечення позову судом відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції, забезпечуючи позов не всебічно дослідив докази та порушив при цьому норми процесуального та матеріального права,а також завдав матеріальної шкоди інтересам третьої особи.

Апелянт зазначає, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, а оскільки будинок № 51 на вул. Березовій у м. Львові не є спільною власністю відповідача та третьої особи, то забезпечення такого позову шляхом заборони вчиняти відчуження майна, що не належить відповідачу, є порушенням норм п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Твердження про те, що зазначений вище будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_2 апелянт обґрунтовує укладеним 18.08.2015 року між відповідачем ОСОБА_4 та третьою особою ОСОБА_2 шлюбним договором.

Крім того, апелянт також вважає, що суд першої інстанції неспіврозмірно з фінансової точки зору забезпечив позов, оскільки майно значно перевищує у вартості заявлені вимоги.

Апелянт зазначає, що, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів у даній справі щодо третьої особи, таких як право вільно володіти своїм майном.

Апелянт також зазначає, що в матеріалах справи є постанова слідчого СВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області про закриття кримінальної справи від 25 серпня 2015 року, відповідно до якої матеріали направлені у ВДАІ м.Львова для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, а відтак, вина відповідача в день забезпечення позову не встановлена.

Апелянт просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 31 серпня 2015 року скасувати та в забезпеченні позову відмовити.

Представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 подав суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить відхилити апеляційну скаргу.

В судовому засіданні ОСОБА_2, її представник ОСОБА_3, ОСОБА_4, його представник ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день та час судового засідання (а.с.42), про причини неявки суд не повідомив та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, тому колегія суддів вважає за можливе розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснювати без участі позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.312 ЦПК України, розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду про задоволення позовних вимог чи зробити його виконання неможливим.

Відповідно до розяснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування за рахунок відповідача матеріальної та моральної шкоди в загальному розмірі 187637,74 грн. та звернення стягнення на частку майна відповідача у праві спільної сумісної власності на будинок.

Постановляючи оскаржену ухвалу, якою заборонено третій особі - ОСОБА_2, адреса: м. Львів, вул. Березова, 51, вчиняти будь-які дії з відчуження будинку № 51 на вул. Березовій у м. Львові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач обґрунтовує заяву про забезпечення позову тим, що дружина відповідача набула у власність будинок №51 на вул. Березовій в м. Львові під час перебування у шлюбі, а тому він є спільною сумісною власністю подружжя, а з урахуванням положень ст. 73 СК України позивач вправі вимагати відшкодування заподіяної шкоди за рахунок частки відповідача у спільній сумісній власності.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу, позивач повинен: по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому; по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Якщо йдеться про майно, що належить відповідачеві і знаходиться в інших осіб, потрібно подати докази наявності безспірного права відповідача на зазначене майно. У разі спірності права відповідача на майно, суд не може задовольнити таку заяву.

Матеріалами справи, а саме - з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що власником будинку №51 на вул. Березовій в м. Львові є ОСОБА_2 на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03.04.2008 року (а.с.15).

Відповідно до п.2 шлюбного договору від 18.08.2015 року, укладеного між ОСОБА_4С і ОСОБА_2 (посвідченого нотаріально), особистою приватною власністю кожної із сторін є майно, визначене особистою приватною власністю кожного з подружжя згідно зі ст. 57 СК України незалежно від тривалості спільного користування і спільних вкладень (поліпшень) після реєстрації шлюбу. (а.с.30).

Згідно з п 3 означеного шлюбного договору нерухоме та рухоме майно, яке підлягає реєстрації… вважаються особистою приватною власністю того з них, на чиє ім`я вони придбані та/ або зареєстровані і розпорядження таким майном… здійснюється власником на власний розсуд та не потребує згоди другого з подружжя.

Пунктом 9 цього договору передбачено, що сторони домовились, що кожна з них відповідає за власними боргами особисто.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до роз'яснень даних у п. 4 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, не перевіривши, чи належить ОСОБА_4 частка в будинку №51 на вул. Березовій в м. Львові, власником якого є ОСОБА_2 на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03.04.2008 року, передчасно дійшов висновку про часткове задоволення клопотання позивача ОСОБА_6

За наведених обставин, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 необхідно задовольнити, а ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 31 серпня 2015 року скасуватита постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_6 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, п.6 ч.1. ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 31 серпня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Відмовити ОСОБА_6 в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок № 51 на вул. Березова у м. Львові, який належить відповідачу ОСОБА_4 та зареєстрований за його дружиною Марич Любов`ю Степанівною з метою виділення частики відповідача та звернення на неї стягнення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_8