Справа № 127/2288/15-ц Провадження № 22-ц/772/2488/2015Головуючий в суді першої інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Ковальчука О.В., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника заявника ОСОБА_2; представника заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 3 липня 2015 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_4 про скасування рішення третейського суду, -

В с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась в суд із заявою про скасування рішення третейського суду.

Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» від 8 жовтня 2007 року у справі № 1-069/07 визнано дійсним договір дарування від 4 жовтня 2007 року житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, і земельної ділянки, площею 0,0553 га, що розташовані в м. Вінниці по вул. Пирогова, 244, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6; визнано право власності на вказаний житловий будинок і на земельну ділянку за ОСОБА_5

Заявник вважає, що рішення Третейського суду підлягає скасуванню, оскільки договір дарування нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, та є укладеним з моменту державної реєстрації. Проте договір дарування між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було укладено у простій письмовій формі, тому в силу ст. 220 ЦК України такий договір є нікчемним, а подальше визнання його дійсним суперечить положенням закону.

Крім порушення вимог закону при прийнятті оскаржуваного рішення Третейським судом, порушено також її права, оскільки ОСОБА_6 є її матір'ю та матір'ю померлого ОСОБА_5, а тому дарування має відбуватись на рівних умовах між обома дітьми. Також рішенням Третейського суду фактично вирішено питання про її права, оскільки таке рішення позбавило її отримати частину будинку і земельної ділянки у дарунок або у спадщину від матері. Тому вона просила скасувати рішення Третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» від 8 жовтня 2007 року у справі №1-069/07.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 3 липня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про скасування рішення третейського суду відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_4 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою скасувати рішення Третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» від 8 жовтня 2007 року у справі № 1-069/07.

Зазначила, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною і необґрунтованою через порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права.

В судовому засіданні представник заявника підтримав апеляційну скаргу і просить її задовольнити.

Представник заінтересованої особи апеляційну скаргу визнала, просить її задовольнити і, скасувавши ухвалу суду першої інстанції, задовольнити вимоги заяви.

Представник заінтересованої особи третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» у судове засідання не з'явився.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» від 8 жовтня 2007 року у справі № 1-069/07 визнано договір дарування від 04.10.2007 року, а саме: в цілому одного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 і земельної ділянки, площею 0,0553 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між позивачем і відповідачем - дійсним. Визнано право власності на один житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1 за ОСОБА_5. Визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,0553 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_5 (а. с. 6-7).

Право власності за ОСОБА_5 на будинок зареєстровано в КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 28 листопада 2007 року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 22 липня 2013 року, актовий запис № 1921 (а. с. 13).

За положеннями статті 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі статтею 51 Закону України «Про третейські суди», в редакції, яка діяла на момент постановлення рішення третейським судом, рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржене стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: 1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону.

Заяву про скасування рішення третейського суду може бути подано до компетентного суду протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди», у редакції чинній на момент постановлення оскаржуваного рішення, визначена підвідомчість справ третейським судам. Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

8) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України.

Відповідно до ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею (ч. 1).

Частиною 2 зазначеної статті визначені випадки, в яких рішення третейського суду може бути скасовано, а саме:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що положення частини 2 статті 389-5 ЦПК України про підстави скасування рішення третейського суду, поширюються лише на сторін третейської угоди і не можуть поширюватися на інших осіб, які не були учасниками третейської угоди і третейського розгляду, а отже не поширюються на заявника ОСОБА_4, являються хибними, оскільки суперечать вимогам цивільного процесуального кодексу, викладених у статті 389-1 ЦПК України.

Статтею 389-1 ЦПК України надано право на оскарження рішення третейського суду, відповідно до її частини першої, сторонам, третім особам, а також особам, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки. Саме такі особи мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Частиною другою цієї статті передбачено, що заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

В апеляційній скарзі обґрунтування незаконності ухвали, заявником зазначені аналогічні вимогам, наведеним у заяві про оскарження рішення третейського суду, а саме те, що її право порушено, оскільки ОСОБА_6 є матір'ю її і її рідного брата ОСОБА_5, а тому дарування має відбуватися на рівних умовах між обома дітьми; оскаржуваним рішенням третейського суду вирішено питання її прав, оскільки це позбавило її отримати частину будинку і земельної ділянки як дарунок або спадщину від матері.

Такі доводи апеляційної скарги являються безпідставними, оскільки не ґрунтуються на діючому законодавстві.

Доводи апеляційної скарги про скасування рішення третейського суду з тих підстав, що визнання третейським судом дійсним договору дарування відбулося з грубим порушенням вимог закону, зокрема викладених у статтях 182, 210, 220, 640, 719 ЦК України, спростовуються тим, що законодавством, а саме: Законом України «Про третейські суди» у статті 51 та Цивільним процесуальним кодексом у статті 389-5, викладені підстави лише за наявності яких рішення третейського суду підлягає до скасування. Перелік таких підстав є вичерпним.

При цьому слід зазначити, що оскаржується рішення третейського суду, а не оспорюється сам договір дарування як правочин.

Інші доводи апеляційної скарги також являються безпідставними і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім цього, відповідно до ст. 389-3 ЦПК України суд до початку розгляду справи за клопотанням будь-кого з учасників судового розгляду може витребувати матеріали справи третейського розгляду, рішення в якій оскаржується, а також докази у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 ст. 389-4 ЦПК України суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 389-5 ЦПК України.

Судом першої інстанції витребовувалися матеріали справи третейського розгляду.

Оскаржуване рішення постановив третейський суддя Третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» Собканюк П.Л., який на даний час працює приватним нотаріусом.

Третейський суд при Товарній біржі «Південнобузька» припинив свою діяльність і надіслані йому судові повістки поверталися не врученими по причині «уже не значиться».

Третейський суддя Собканюк П.Л., працюючи приватним нотаріусом, на запит суду надав відповідь № 81/01-16 від 20 травня 2015 року про те, у нього відсутні матеріали третейської справи № 1-069/07 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору дарування дійсним (а. с. 72).

За таких обставин виконати вимоги ст. 389-3 ЦПК України та вимоги ч. 4 ст. 389-4 ЦПК України не можливо, та й сторонами таке клопотання не заявлялося.

Вірним являється висновок суду першої інстанції про те, що рішення третейського суду не підлягає до скасування на підставі п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, оскільки на момент розгляду справи третейським судом діяв Закон України «Про третейські суди» в редакції від 14.06.2006 року, якою статтею 6 про підвідомчість справ не передбачалося обмежень розгляду третейським судом спорів щодо нерухомого майна, у тому числі і земельних ділянок. Таке обмеження було введено Законом України № 1076-VІ від 05.03.2009 року у пункті 7 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди», яке в силу частини 4 статті 2 ЦПК України не має зворотної дії в часі.

З урахуванням наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону, тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 3 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ О.В. Ковальчук

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська