Семенівський районний суд Полтавської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №547/867/15-ц

Провадження №2/547/298/15

16 жовтня 2015 року смт. Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Халявки В.І.,

при секретарі Козулі Н.П.,

з участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Семенівка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Семенівський районний сектор ДМС України у Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, скасування реєстрації місця проживання та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4 про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, зобовязання відповідача не перешкоджати користуватися спадковим майном - жилим будинком,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до районного суду з позовом, в якому зазначав, що він є власником жилого будинку по вул. Кірова, 35 в селищі Семенівка Полтавської області. Вказаний будинок він успадкував після смерті його матері ОСОБА_6, яка померла в 2010 році та яка успадкувала цей будинок після смерті її чоловіка ОСОБА_7. За життя останнього його син ОСОБА_2 зареєструвався та деякий час проживав у будинку батька. Починаючи з 2009 року відповідач ОСОБА_2 в будинку не проживає. У звязку з тим, що він, позивач, набув права власності на вказаний будинок, відповідача він вважає таким, що втратив право на проживання в ньому.

Посилаючись на тривале непроживання відповідача в жилому будинку, на приписи ст.ст.71,72 Житлового кодексу України, ст. 405 ЦК України, позивач просив постановити рішення про визнання відповідача таким, що втратив право на проживання в жилому будинку та зобовязати Семенівський районний сектор ДМС України скасувати реєстрацію місця проживання відповідача у вказаному жилому будинку.

Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, усунення перешкод у користуванні жилим будинком та зазначав, що він у червні 2005 року повернувся із місць позбавлення волі та зареєструвався і став проживати у будинку свого батька ОСОБА_7. Він, його співмешканка та батько проживали разом, вели спільне господарство. У 2010 році його батько зареєстрував шлюб з матірю відповідача ОСОБА_6, яка теж стала проживати разом з ними в будинку батька.

В квітні 2013 року його батько помер і він фактично прийняв спадщину після його смерті, але через часті сварки з ОСОБА_6 вимушений був піти із будинку батька та проживати у найманій квартирі.

Після смерті ОСОБА_6 в листопаді 2014 року він дізнався, що вона незаконно отримала свідоцтво про право на спадщину, в тому числі і на жилий будинок батька. ЇЇ син ОСОБА_1 також незаконно отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті матері, тому що шляхом обману надав довідку нотаріусу про відсутність інших спадкоємців.

ОСОБА_2 просив постановити рішення про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих ОСОБА_6 та ОСОБА_1 недійсними, а також просив зобовязати відповідача не перешкоджати йому користуватися будинком свого покійного батька.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги, а зустрічний позов ОСОБА_2 не визнав.

ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 не визнав та підтримав свій зустрічний позов.

Третя особа приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 щодо вирішення первісного позову поклалася на розсуд суду. Вважає, що підстав для задоволення зустрічного позову немає, оскільки при видачі свідоцтв про право на спадщину діяла відповідно до приписів закону.

Представник третьої особи Державної міграційної служби в судове засідання не зявився, керівник районного підрозділу звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі їх представника.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що первісний позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2М слід відмовити з таких підстав.

Встановлено, що 15 квітня 2013 року помер батько ОСОБА_2 ОСОБА_2 ОСОБА_8, який мав на праві власності жилий будинок по вул. Кірова, 35 в селищі Семенівка Полтавської області.

На день смерті ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з матірю ОСОБА_1 ОСОБА_6 та проживав разом з нею в його будинку.

Факт смерті ОСОБА_7 підтверджується свідоцтвом про його смерть серія 1-КЕ № 242547 від 19 квітня 2013 року ( а.с.7).

Факт належності померлому ОСОБА_7 жилого будинку по вул. Кірова,35 в селищі Семенівка підтверджується договором дарування від 5 серпня 1989 року (а.с.47).

Шлюбні відносини ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підтверджуються свідоцтвом про шлюб серія 1-КЕ № 068053 від 25 червня 2010 року (а.с.6).

Родинні стосунки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 підтверджуються свідоцтвом про його народження, серія 1-КЕ 3 407547 від 9 жовтня 1976 року (а.с. спадкової справи 9).

Встановлено, що після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_6, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після свого чоловіка та отримала 29 січня 2014 року свідоцтво про право на спадщину, а саме на жилий будинок по вул. Кірова, 35 в селищі Семенівка (а.с.58).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 дійсно був зареєстрований у будинку батька у 2005 році та проживав у цьому будинку разом з батьком. Також встановлено, що не менше як за півтора року до смерті батька ОСОБА_2 разом із своєю фактичною дружиною ОСОБА_9 залишив будинок батька та проживав окремо, винаймаючи квартиру. Вказана обставина підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9. Цю обставину не заперечує і сам ОСОБА_2 Єдиною правильною і законною дією ОСОБА_2 в такій ситуації було звернення до нотаріуса в 6-ти місячний строк із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до приписів ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Встановлено, що ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом, після смерті свого батька із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не звертався. Він же і тепер не ставить питання про визначення йому додаткового строку для подачі такої заяви.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_2 в розумінні ст. 1268 ЦК України спадщину після батька не прийняв. Його пояснення та показання свідків про те, що після смерті батька він забрав деякі його речі та навідувався до будинку не можуть бути прийняті судом, оскільки такі дії не свідчать про прийняття спадщини.

Твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_6 незаконно заволоділа майном його батька не заслуговують на увагу. ОСОБА_6 перебувала в шлюбі з ОСОБА_7 , прийняла спадщину після його смерті шляхом проживання за однією адресою та отримала свідоцтво про право на спадщину у відповідності до вимог чинного законодавства. В судовому засіданні вивчено спадкову справу №18/2014, заведену приватним нотаріусом ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7. та не встановлено будь-яких порушень чинного законодавства при оформленні спадщини.

Відповідно до приписів ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнане судом недійсним, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Суд не знайшов підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 січня 2014 року ОСОБА_6

Судом встановлено, що ОСОБА_6 померла 1 листопада 2014 року і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на жилий будинок по вул. Кірова,35, успадкований нею після смерті її чоловіка ОСОБА_7

Факт смерті ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про її смерть серія 1-КЕ № 278042 від 4 листопада 2014 року (а.с.8).

Після її смерті спадщину у виді жилого будинку по вул. Кірова,35 в селищі Семенівка прийняв її син ОСОБА_1. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 8 травня 2015 року, виданим приватним нотаріусом Семеннівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.9). Відомості про власника жилого будинку ОСОБА_1 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10).

В ході розгляду справи судом вивчено спадкову справу №8/2015, заведену після смерті ОСОБА_6 та встановлено, що свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 видано відповідно до приписів чинного законодавства та без будь-яких порушень.

Твердження позивача ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 незаконно заволодів майном його батька, а саме жилим будинком не ґрунтуються га законі та є надуманими. Твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 при оформленні спадщини після смерті матері не повідомив про інших спадкоємців не заслуговує на увагу, оскільки ОСОБА_2 не є спадкоємцем на майно ОСОБА_6 та не міг претендувати на спадщину після її смерті.

Суд не знаходить підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_1, виданого 8 травня 2015 року та зареєстрованого в реєстрі за № 243.

Позовна вимога ОСОБА_2 про зобовязання ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні жилим будинком не може бути задоволена, бо ОСОБА_2 не є власником цього будинку і тому не вправі ставити такі вимоги до законного власника.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на проживання в будинку по вул. Кірова,35, суд виходить з того, що останній дійсно мав право на проживання в будинку свого батька, бо був зареєстрований в цьому будинку з 2005 року та фактично проживав у ньому в якості члена сімї. Але натепер законним і одноособовим власником жилого будинку є ОСОБА_1, якому закон надає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися свої майном, в тому числі і жилим будинком (ч.1 ст.317 ЦК України).

Суд також виходить з того, що право на проживання в жилому будинку члена сімї власника будинку є похідним від права власності на цей будинок. Поки батько ОСОБА_2 був живий, його син мав право на проживання в його будинку в якості члена сімї. ОСОБА_2 не є членом сімї нового власника жилого будинку ОСОБА_1, тому він не має права на проживання в цьому будинку та права користування ним, тобто втратив його зі зміною власника будинку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково лише в частині визнання особи такою, що втратила право на проживання, суд виходить з того, що інша вимога про зобовязання міграційної служби скасувати реєстрацію місця проживання є надуманою. Суд вважає, що немає потреби спонукати до цього міграційну службу, оскільки саме судове рішення про визнання особи такою, що втратила право на проживання в жилому будинку, є підставою для скасування реєстрації місця проживання. Така позиція суду узгоджується з положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де йдеться про те, що підставою для скасування реєстрації місця проживання є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом ( позбавлення права користування житлом).

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212-214 ЦПК України, ст.ст. 316-319, 1216,1220,1261,1268,1269,1270,1296,1301 ЦК України,

РІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на проживання та користування жилим будинком по вул. Кірова, 35 в селищі Семенівка Полтавської області, який належить на праві власності ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом №68 від 29 січня 2014 року на імя ОСОБА_6, зареєстрованого в Державному реєстрі за № 4470323, та свідоцтва про право на спадщину за законом серія НАН №650825 від 8 травня 2015 року, виданого на імя ОСОБА_1, зобовязання відповідача не перешкоджати користуватися спадковим майном - жилим будинком відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з часу його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Головуючий В.І. Халявка

Повний текст рішення буде виготовлено 21 жовтня 2015 року