Семенівський районний суд Полтавської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №547/805/15-ц

Провадження №2/547/280/15

20 жовтня 2015 року смт. Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Халявки В.І.,

при секретарі Козулі Н.П.,

з участю:

відповідачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Семенівка Полтавської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до районного суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 18 071 грн.02 коп.

Позивач зазначав, що 14 лютого 2008 року між ним та відповідачкою було укладено кредитний договір без номера, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 16000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка не виконала умов договору та станом на 30 квітня 2015 року допустила заборгованість, яка складається з наступного:

5860,00 грн. заборгованість за кредитом;

9293,60 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом;

1818,80 грн. заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до умов кредитного договору:

250,00 грн. штраф (фіксована частина);

848,62 грн. штраф (процентна складова).

Посилаючись на приписи ст.ст.509,525,526,527,530, ч.1ст.598,599,610,615,629,1050 та 1054 ЦК України, позивач просив постановити рішення про стягнення з відповідачки суми заборгованості та судових витрат по сплаті судового збору.

Представник позивача в судове засідання не зявився, звернувся до суду з клопотанням про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без представника банку.

Відповідачка ОСОБА_1 позов не визнала та пояснила, що в 2008 році вона дійсно уклала з банком кредитний договір та отримала кредитну картку з лімітом у 5 000 гривень. Вона користувалася кредитними коштами та заборгувала 3000 гривень. У 2010 році до неї приїхав представник банку ОСОБА_3 та вимагав погашення боргу. Він же запропонував в рахунок погашення боргу передати для реалізації морозильну камеру «Ардо». Вона передала банку вказану морозильну камеру, яку оцінили в 3000 гривень. Представник банку при ній порізав пластикову картку та сказав їй, що вона нічого банку не винна. Іншої картки вона не отримувала та з 2010 року кредитними коштами не користувалася, будь-яких операцій з кредитними коштами не здійснювала, заборгованості не погашала, бо вважала, що такої не існує.

Позивачка звернулася до суду з письмовою заявою про застосування позовної давності та просила відмовити в позові банку через сплив позовної давності. Вважає,що перебіг позовної давності слід рахувати з 1 січня 2010 року.

Суд, вивчивши позовні вимоги, вислухавши пояснення відповідачки, її представника, дослідивши докази, вважає, що в позові слід відмовити з таких підстав.

Обставини укладання кредитного договору 14 лютого 2008 року між банком та відповідачкою, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження із пояснень відповідачки, її представника та доданих до позовної заяви доказів. Факт укладання кредитного договору підтверджується заявою ОСОБА_1 від 14 лютого 2008 року про надання їй кредиту (а.с.9), яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає кредитний договір.

Із розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на 30 квітня 2015 року відповідачка має заборгованість у 18071 грн.02коп.,яка складається з наступного:

5860,00 грн. заборгованість за кредитом;

9293,60 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом;

1818,80 грн. заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до умов кредитного договору:

250,00 грн. штраф (фіксована частина);

848,62 грн. штраф (процентна складова.

Суд не приймає до уваги пояснення відповідачки про розмір встановленого ліміту на платіжну картку та її твердження про те, що вона лише один раз скористалася кредитною карткою. Із наданої банком виписки із рахунку вбачається, що відповідачка неодноразово знімала кошти з рахунку та неодноразово погашала заборгованість. В тому числі одного разу заборгованість була погашена за рахунок реалізованого майна , вилученого у відповідачки. Вказана операція з погашення заборгованості мала місце 20 квітня 2011 року (а.с.55).

Судом встановлено, що остання операція з погашення заборгованості за кредитним договором мала місце 25 травня 2012 року, коли на погашення боргу було внесено 135 грн. (а.с.57).

Від вказаної дати до подання позову до суду 7 липня 2015 року (а.с.22) будь-якого погашення боргу не відбувалося, кредитні кошти з рахунку не знімалися, а лише нараховувалися штрафні санкції за порушення умов договору та прострочення платежів.

Суд вважає, що заява відповідачки про застосування позовної давності заслуговує на увагу.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до приписів частини третьої та четвертої ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено судом, що для позивача трирічний строк позовної давності сплив у травні 2015 року, а позов подано до суду лише у липні 2015 року.

При вирішенні спору суд виходить з того, що позивачеві ще в травні 2012 року стало відомо про порушення його прав відповідачкою, яка припинила сплачувати заборгованість за кредитом, що позов до суду подано поза межами трирічного строку та не ставиться питання про поновлення строку давності. Даних про угоду сторін про збільшення строку позовної давності немає.

За таких обставин суд вважає, що в позові слід відмовити через сплив позовної давності.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212-214 ЦПК України, ст.ст. 256,257,259,261,267 ЦК України,

Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 лютого 2008 року у розмірі 18 071 гривня 08 копійки відмовити через сплив позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Головуючий В.І. Халявка

Повний текс рішення виготовлено 23 жовтня 2015 року.