АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук М.В., Бреславського О.Г.

секретаря Давньої Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15 січня 2015 року,

встановила:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у жовтні 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Позивач вказував, що публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту 15 серпня 2005 року, за умовами якого публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» надано ОСОБА_1 кредит в сумі 3600 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту.

Посилаючись на невиконання ОСОБА_1 зобов»язання, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на його користь кредит в сумі 3598 грн. 68 коп., проценти в сумі 18356 грн. 59 коп., штраф в сумі 1597 грн. 77 коп.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15 січня 2015 року у позові відмовлено.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить рішення Сокирянського районного суду

№22ц-367 12015 рік Головуючий у 1 інстанції Унгурян С.В.

Категорія:19/27 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Чернівецької області від 15 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, суд першої інстанції керувався правилами, передбаченими ч.4 ст.267 ЦК України, та зазначив про сплив позовної давності.

Мотивовано висновки суду першої інстанції тим, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення коштів обчислюється зі спливом останнього дня місяця дії картки 1 серпня 2007 року.

Такі висновки суду першої інстанції стверджуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту 15 серпня 2005 року, за умовами якого публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» встановлено ОСОБА_1 кредитний ліміт в сумі 3600 грн., термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки.

На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору ж умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що договір між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 15 серпня 2005 року складається з заяви кредитора, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, тарифів.

З огляду на положення п.3.1 Умов і правил надання банківських послуг частиною договору про надання банківських послуг є пам»ятка клієнта.

На підставі ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із заявою ОСОБА_1 зобов»язаний повернути кредит, сплачувати проценти у розмірі 3,0% на місяць.

За змістом п.6 пам»ятки клієнта розмір обов»язкового щомісячного платежу становить 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості).

Не можна погодитися з доводами публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо продовження строку дії договору до 15 серпня 2015 року.

Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 15 серпня 2005 року визначено, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки.

Відповідно до пункту 3.1 Умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту картки. Їх вид і строк дії визначений у заяві і в пам'ятці клієнта.

Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Судом першої інстанції встановлено, що строк дії картки, яка видана ОСОБА_1, закінчився 1 серпня 2007 року (а.с.54).

Водночас п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку не одна із сторін не попередить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично поновлюється на такий же строк.

Разом з тим пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

Встановлено порушення ОСОБА_1 умов договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 15 серпня 2005 року, не виконання зобов»язння із здійснення обов»язкового щомісячного платежу протягом з січня 2007 року.

У матеріалах справи відсутні докази пролонгації строку дії договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 15 серпня 2005 року після закінчення його дії 1 серпня 2007 року.

Зокрема, відповідно до розрахунку заборгованості за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 15 серпня 2005 року боржник зобов»язання з повернення грошових коштів не виконав протягом строку дії договору, після закінчення строку дії договору публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» не надавалися ОСОБА_1 грошові кошти (а.с.4-6).

Також не заслуговують на увагу посилання публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в апеляційній скарзі на продовження строку дії платіжної картки.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

У матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 нової кредитної картки, а також наявності грошових коштів на картковому рахунку відповідача, за наявності яких банк в праві був продовжити строк дії картки.

У той же час продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з заяви позичальника сторонами визначено строк дії договору, який збігається з терміном дії кредитної картки.

Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов»язанями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно до положень ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 134цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Отже, у даному разі початок перебігу позовної давності щодо місячних платежів має обчислюватися зі спливом строку виконання чергового платежу, а саме з січня 2007 року, щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця, вказаного на картці, яким є останній день липня 2007 року.

Позов публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» було подано до суду у жовтні 2014 року, тобто після спливу встановленого строку позовної давності.

За правилами, встановленими частинами 3 та 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи видно, що відповідачем ОСОБА_1 заявлено про застосування позовної давності (а.с.96).

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що право публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів не підлягає захисту, відповідає наведеним нормам.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: