РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, штрафних санкцій, упущеної вигоди та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ АБ «Порто-Франко» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу (Прибутковий) № 63505 від 26.02.2014 року у загальному розмірі 54237,66 грн., з яких : сума вкладу - 17339,00 грн. ; проценти за користування вкладом - 3409,27 грн., три проценти річних за час прострочення сплати процентів за вкладом з 01.03.2014 року по 16.12.2014 року - 35,97 грн., сума інфляційних втрат за час прострочення процентів за вкладом з 01.03.2014 року по 16.12.2014 року - 58,91 грн., пеня відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за час прострочення сплати процентів за вкладом з 01.03.2014 року по 16.12.2014 року - 13130,70 грн., сума упущеної вигоди за 01.03.2014 року по 16.12.2014 року - 263,81 грн. ; моральна шкода на підставі ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» - 20000,00 грн. (а.с. 1.-9, 23-24).

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що, по-перше, протягом всього строку дії вказаного договору вона неодноразово зверталася до відповідача з питання виплати процентів за користування вкладом, але відповідач відмовляв в цьому, посилаючись на відсутність грошових коштів в банку ; по-друге, 09 жовтня 2014 року вона подала відповідачу свою письмову заяву про дострокове розірвання вищевказаного договору з 15 жовтня 2014 року та повернення готівкою суми вкладу зі всіма нарахованими на нього процентами, але відповідач залишив її заяву без задоволення ; по-третє, якби її право по отриманню своєчасно процентів за користування вкладом не було б порушене відповідачем вона розмістила би кошти на депозиті в іншому надійному та платоспроможному банку - ПриватБанку й отримувала би гарантований прибуток у розмірі 22% ; і, по-четверте, внаслідок систематичної невиплати відповідачем процентів за користування вкладом з самого моменту його відкриття та повної відмови відповідача від повернення вкладу були порушені її права як споживача, в зв'язку з чим весь час дії договору вона відчувала і продовжує відчувати душевні страждання через протиправну поведінку щодо неї відповідачем, що завдає їй істотної шкоди, оскільки позбавляє її та її родину всіх засобів для існування, примушує позичати гроші під великі відсотки, відмовляти собі у необхідних речах, порушує звичайний склад життя, а відповідач в той самий час використовує її гроші, всупереч її волі, для отримання прибутку й власного збагачення.

Позивач веде дану с праву в суді через свого представника - Ніколаєва В.О., який просив розглянути справу без його участі, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи.

Відповідач не повідомив суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про зо свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання ним судової повістки.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського вкладу.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі встановленому договором банківського вкладу.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом установлено, що згідно з договором банківського вкладу (Прибутковий) № 63505 від 26.02.2014 року ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок в ПАТ АБ

«Порто-Франко» грошові кошти в сумі 17339,00 грн. на строк до 02.03.2015 року під 24,5000% річних.

Відповідно до 2.1.4. цього договору, вкладник має право щомісячно отримувати проценти нараховані по вкладу.

Відповідно до п.п. 2.1.5., 3.1.4. , 3.1.5. цього договору, вкладник має право достроково отримати вклад, який не обтяжений заставою в силу договору або закону. При цьому, вкладник зобов'язаний письмово повідомити банк про дострокове розірвання договору не менш як за 3 робочих дні до бажаної дати розірвання. У разі отримання вкладу готівковими грошовими коштами, вкладник зобов'язується письмово повідомити банк про свої наміри за 3 банківських дні до бажаної дати отримання коштів, якщо сума вкладу перевищує 15000,00 грн.

Згідно п.3.2.3. цього договору, банк зобов'язаний видати готівкою вкладнику вклад з нарахованими процентами за першою вимогою вкладника з дотриманням п.п.3.1.4., 3.1.5. договору.

09 жовтня 2014 року позивач подала відповідачу письмове повідомлення про дострокове розірвання згаданого договору банківського вкладу та повернення готівкою суми вкладу зі всіма нарахованими процентами на нього, але відповідач залишив цю заяву позивача без задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені у розмірі трьох процентів вартості роботи (послуги) відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд бере до уваги, що сторони при укладанні договору банківського вкладу не передбачали таку відповідальність за порушення зобов'язань, а п. 5.2. цього договору передбачає, що у разі несвоєчасного повернення вкладнику суми вкладу та нарахованих на нього процентів після закінчення дії цього договору з вини банку або при неповному їх поверненні, банк сплачує вкладнику пеню в розмірі 0,01%від суми неотриманих вкладником коштів за кожний день неповернення.

Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволені вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Проте задоволення такої вимоги, за умови її пред'явлення, можливе з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією (товар, робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надається для суспільних потреб), у випадках, передбачених законом.

Також суд бере до уваги, що, по-перше, умови укладеного між сторонами договору банківського вкладу не передбачають відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди за порушення зобов'язання ; і, по-друге, положення глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності, не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання.

Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних за час прострочення процентів за вкладом відповідно до ст. 625 ЦК України, суд враховує, що крім цивільно-правового договору, грошове зобов'язання виникає і на інших підставах, передбачених цивільним законодавством, до якого відноситься положення ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача упущеної вигоди, суд виходить з того, що відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди що має відшкодовуватися особі, право, якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

При цьому суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що якби її право по отриманню своєчасно процентів за користування вкладом не було б порушене відповідачем, вона розмістила би кошти на депозиті в іншому надійному та платоспроможному банку - ПриватБанку й отримувала би гарантований прибуток у розмірі 22%.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення суми вкладу у розмірі 17339,00 грн., процентів за користування вкладом у розмірі 3409,27 грн., трьох процентів річних за час прострочення сплати процентів за вкладом з 01.03.2014 року по 16.12.2014 року у розмірі 35,97 грн., суми інфляційних втрат за час прострочення процентів за вкладом з 01.03.2014 року по 16.12.2014 року у розмірі 58,91 грн. та упущеної вигоди з 01.03.2014 року по 16.12.2014 року у розмірі 263,81 грн. підлягають задоволенню, а позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі трьох процентів вартості роботи (послуги) відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та моральної шкоди відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» - не підлягають задоволенню. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд.10, , к/р № 0 в управлінні НБУ в Одеській області, МФО 328027) на користь ОСОБА_1 (ІПН : НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_2, виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 07.08.1996 р., що зареєстрована та проживає за адресою : АДРЕСА_1) заборгованість за договором банківського вкладу (Прибутковий) № 63505 від 26.02.2014 року у загальному розмірі 20843 (двадцять тисяч вісімсот сорок три) грн. 15 коп. (з яких : сума вкладу - 17339,00 грн. ; проценти за користування вкладом - 3409,27 грн., три проценти річних за час прострочення сплати процентів за вкладом з 01.03.2014 року по 16.12.2014 року - 35,97 грн., сума інфляційних втрат за час прострочення процентів за вкладом з 01.03.2014 року по 16.12.2014 року - 58,91 грн.) та упущену вигоду в сумі 263 (двісті шістдесят три) грн. 81 коп.

У задоволені решти частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» на користь держави судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.А.Ільченко

02.03.2015