Справа №333/4180/15-ц
Пр.№2/333/2012/15
15 вересня 2015 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Наумової І.Й.,
при секретарі Кунець В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення суду не заперечував.
Представник відповідача, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.
Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно трудової книжки на ім'я ОСОБА_1, встановлено, що останній з 04.10.2011 року по 02.02.2015 року працював в ТОВ «Трансмаш» м. Кривий Ріг на посаді начальника управління якості та згідно Наказу №2/к від 02.02.2015 року звільнився з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.3).
При звільненні позивачу була видана трудова книжка, але не були проведені розрахунки по заробітній платі. Не розрахувалось підприємство з позивачем і на момент розгляду даного спору.
За 2014 рік ТОВ «Трансмаш» було перераховано кошти позивачу на заробітну картку на загальну суму 5141,77 грн..
Відповідно до п. 22 Постанови КМ України від 26.09.2001 року №1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» довідка про середню заробітну плату (дохід) видається роботодавцем за вимогою застрахованої особи або робочих органів виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на підставі платіжних відомостей та інших документів про нараховану заробітну плату (дохід).
Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням виплатити йому заробітну плату, але йому було відмовлено, довідку про заборгованість відповідач також відмовився надавати, тому позивач самостійно зробив розрахунок заборгованості на підставі розрахункових листків, виданих бухгалтерією відповідача.
На вимогу суду отримати довідку про заробітну плату відповідач не реагував, а позивач в свою чергу надав розрахунок за платіжними листками за період роботи з травня 2014 року по січень 2015 року, тому суд приймає їх як належний доказ з-за відсутності наданих довідок відповідачем.
Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею ст.47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
На підставі ст.115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Закону України «Про оплату праці».
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком.
Згідно ст.ст.116, 117 КЗпП України, при звільнені працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день його звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.
Отже, оскільки ТОВ «Трансмаш» при звільненні ОСОБА_1 своєчасно не було проведено розрахунок з позивачем, вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 2660 грн. є законними та обґрунтованими.
Платники, ставки збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, а також об'єкти оподаткування визначені Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».
Порядок нарахування та сплати страхових внесків визначено Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальником та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 з наступними змінами та доповненнями.
Як вбачається із вищевикладеного, з травня 2014 року по січень 2015 рокувідповідач був зобов'язаний нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відносно ОСОБА_1, проте позивачем не надано доказів на підтвердження, що відповідачем не проводились відрахування для сплати єдиного внеску до солідарної системи на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у зазначений період, в зв'язку з чим позовні вимоги про зобов'язання відповідача сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з травня 2014 року по січень 2015 рокуне підлягають задоволенню.
Так як позивач при подачі позовної заяви на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ч.2 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.43 Конституції України, ст.ст.116, 117 КЗпП України, ч.4 ст.169, ст.ст.10, 11, 57, 59, 60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмаш» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 23 940 (двадцять три тисячі дев'ятсот сорок) гривень 00 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2660 грн.(дві тисячі шістсот шістдесят) гривень 00 копійок, а разом 26 600 (дванадцять шість тисяч шістсот) гривень 00 копійки.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмаш» на користь держави судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя І.Й. Наумова