КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/724/15-ц
Провадження № 2/520/2069/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

при секретарі - Гарнаженко Н.С., Маценко В.В.,

Мельничуковській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

до ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа - Державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори Лангольф Ю.Д.

про визнання договору довічного утримання, договору про зміну набувача в договорі довічного утримання недійсними, визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просив визнати недійсним договір довічного утримання (догляду) посвідченого 23.12.2010 року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Лангольф Ю.Д., згідно якого ОСОБА_3 передавав у власність ОСОБА_4 належну йому на праві власності квартиру за адресою АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_4 зобов'язався забезпечувати ОСОБА_3 утриманням довічно на умовах цього договору;

визнати недійсним договір про зміну набувача в договорі довічного утримання (догляду), посвідченого 20.01.2011 року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Лангольф Ю.Д., згідно якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_5 квартиру за адресою АДРЕСА_1, а відповідачка ОСОБА_5 зобов'язалася забезпечувати ОСОБА_3 утриманням довічно на умовах цього договору;

визнати за позивачем право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилається на те, що йому 83 роки, він пенсіонер, ветеран труда, є інвалідом другої групи з 1961 року, хворіє хворобами серця. У зв'язку із даними обставинами він потребував і постійно потребує стороннього догляду. Коли позивач був одружений на ОСОБА_7, таку допомогу йому надавала дружина, однак вона померла у 2005 році та протягом п'яти років за ОСОБА_3 доглядали сусіди, та сестра покійної дружини позивача зі своїм чоловіком та дочкою.

Позивач також вказує, що у 2010 році з засобів масової інформації він дізнався про Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів, який з одинокими пенсіонерами, що мають у приватній власності житло, укладають договори довічного утримання і догляду. Після отримання вказаної інформації ОСОБА_3 вирішив звернутись до даного Центру.

ОСОБА_3 вказує, що він письмово звернувся до цього Центру, надіслав на прохання його співробітників деякі відомості про себе, та співробітниками вказаного центру позивачу було запропоновано укласти договір довічного утримання із особою, яка буде за ним доглядати, надавати всю необхідну допомогу і утримання, щомісячно перераховувати кошти в розмірі 550 грн. та надасть під час підписання договору одноразову допомогу в розмірі 35 тис. грн., а позивач в свою чергу має передати їм у власність свою квартиру, в якій він проживатиме довічно та документи на цю квартиру.

Позивач зазначає, що після отриманих консультацій він погодився на умови Центру. За станом здоров'я та віком, він не міг займатися підготовкою документів для укладення угоди і за власною ініціативою цю функцію взяла на себе представник Центру, яка представлялася ОСОБА_8. Вона підготувала документи і домовилася з нотаріусом.

ОСОБА_3 посилається на те, що 23 грудня 2010 року він приїхав у нотаріальну контору, де познайомився з відповідачем ОСОБА_4, який представився співробітником Центру, та ОСОБА_8 - куратор позивача з Центру це підтвердила. Після цього ОСОБА_3 уклав договір довічного утримання з відповідачем ОСОБА_4, який було посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Лангольф Ю.Д.

ОСОБА_3 стверджує, що він, не читаючи повний зміст договору, не ознайомившись повністю з умовами договору, підписав його, оскільки вважав, що Центр приймає участь у цьому договорі, тому він навіть не отримав свій екземпляр договору довічного утримання.

Після підписання договору довічного утримання на ім'я ОСОБА_3 було відкрито депозитний пенсійний вклад, на який відповідачем ОСОБА_4 було внесено 35 тис. грн. на виконання умов договору.

ОСОБА_3 також вказує, що після підписання договору довічного утримання, протягом місяця ОСОБА_4 крім перерахованих грошей, надання щомісячно 550 гривень та оплати комунальних послуг, позивачу ніякої іншої допомоги не надавав.

За твердженням позивача у зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_4 не мав можливості надавати ОСОБА_3 необхідний догляд, він запропонував йому замінити набувача за договором довічного утримання, запевнивши, що ця людина буде надавати йому всю необхідну допомогу та догляд.

20.01.2011 року між позивачем ОСОБА_3, відповідачем ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_5 було укладено договір про зміну набувача в договорі довічного утримання (догляду).

ОСОБА_3 стверджує, що відповідачка ОСОБА_5 обіцяла йому здійснювати догляд тобто допомагати у веденні господарства та забезпечувати позивача харчуванням, одягом, ліками, підтримувати квартиру у належному стані. Саме на такі умови він погодився. Сторони договору також домовилися, що забезпечення позивача харчуванням, одягом, ліками не змінюється та складатиме 550 гривень на місяць.

Позивач зазначає, що деякий час після укладення договору він чекав коли відповідачка ОСОБА_5 почне надавати необхідну йому допомогу, але цього не сталося, та ОСОБА_3 вимушений був звертатися до своїх сусідів, які допомагали йому по господарству тим чи іншим способом, а від імені відповідачки з ним спілкувався її син ОСОБА_9.

В подальшому ОСОБА_3 познайомився з ОСОБА_10, яка стала допомагати йому у домашньому господарстві, та через деякий час стала дружиною позивача - 08.10.2013 року вони уклали шлюб.

Позивач вважає, що договір довічного утримання (догляду) від 23.12.2010 року, укладений ним та відповідачем ОСОБА_4, а також договір від 20.01.2011 року про зміну набувача в договорі довічного утримання (догляду), укладений між ОСОБА_3 та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають бути визнані судом недійсними, тому що позивач вважав, що після підписання цих договорів, йому відповідачами буде надаватися догляд, а не тільки грошове утримання, та він помилився щодо цієї обставини.

З посиланням на ст. 299 ЦК України представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явився, повідомлений належним чином (а.с. 119). Будучи присутнім у судовому засіданні 08.04.2015 року та допитаний в якості свідка посилався на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. У наданому суду письмовому запереченні вказував, що обидва договори, укладені позивачем, були посвідчені нотаріально, при цьому держаний нотаріус встановила волевиявлення та дійсні наміри кожної зі сторін правочину, їх однакове розуміння умов правочину та особисто ознайомила зі змістом документів всіх сторін.

Крім того, ОСОБА_4 стверджує, що позивач ще до укладення згаданих договорів був обізнаний, усвідомлював та погоджувався з обсягом та видами довічного утримання та догляду, які отримував як від ОСОБА_4 так в подальшому і від ОСОБА_5 Відповідач ОСОБА_4 посилався також на пропуск строку позовної давності.

У судове засідання з'явилися відповідачка ОСОБА_5 та її представник, також заперечували проти задоволення позову з підстав пропуску строку звернення до суду та посилалися на надуманість позовних вимог, адже умови договору належним чином виконувалися та виконуються і ОСОБА_4, і ОСОБА_5, а позивач до цього часу приймає таке виконання, одержує щомісячно грошові кошти та повну оплату комунальних послуг.

Відповідачка наполягає на тому, що ОСОБА_3 був повністю обізнаний із змістом та безумовно розумів умови укладених договорів, кожен пункт яких він особисто перед підписанням обговорював із нотаріусом та відповідачами, крім того протягом 4-х років належного виконання відповідачами умов договору, позивач жодного разу не виказував ніяких претензій та побажань.

Державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори Лангольф Ю.Д. у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, завідувач Шостої Одеської державної нотаріальної контори надіслав суду листа, в якій просив суд розглянути справу без участі представника третьої особи (а.с. 113).

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_5, її представника, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні позивач мешкає у двохкімнатній квартирі площею 48,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, яка належала йому на праві власності.

ОСОБА_3 1932 року народження є людиною похилого віку, інвалідом другої групи та після смерті дружини у 2005 році за станом здоров'я не може самостійно повною мірою доглядати себе, потребує допомоги при веденні домашнього господарства.

Під час перебування у шлюбі із ОСОБА_7 таку допомогу позивачу надавала дружина, однак вона померла у 2005 році (а.с.7) та протягом п'яти років за ОСОБА_3 доглядали сусіди.

У 2010 році ОСОБА_3 дізнався про Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів, який з одинокими пенсіонерами, що мають у приватній власності житло, укладають договори довічного утримання і догляду.

ОСОБА_3 15.12.2010 року письмово звернувся до цього Центру, вказавши, що він є бездітним вдівцем та висловив побажання укласти договір довічного утримання на умовах матеріального забезпечення, а саме: одержання одноразової виплати у сумі 35000 грн., одержання щомісячного платежу у розмірі 550 грн. та оплати набувачем за договором комунальних послуг (а.с. 96-101).

ОСОБА_3 без зауважень та заперечень підписав паспорт до договору довічного утримання, особисто розписався під його положеннями де зазначено, що йому відомо, що договір довічного утримання на умовах ренти припускає тільки виплату грошей, що після підписання договору він перестане бути власником квартири, залишаючись її користувачем до кінця свого життя, він ознайомлений та згоден з кандидатурою набувача за договором ОСОБА_4

23.12.2010 року ОСОБА_3 (відчужувач) та ОСОБА_4 (набувач) уклали та нотаріально посвідчили договір довічного утримання (догляду) (а.с. 103-104), відповідно до умов якого ОСОБА_3 передає у власність, а набувач отримує квартиру АДРЕСА_1 взамін чого ОСОБА_4 зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням (доглядом) довічно на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 7 даного договору ОСОБА_4 зобов'язується довічно утримувати ОСОБА_3, при цьому сторони домовились, що утримання (догляд), у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною, допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 550 гривень на місяць, які будуть надаватися відчужувачу щомісячно.

Крім того, набувач зобов'язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). До оплачуваних комунальних послуг належать: плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (гарячу та холодну воду) та електроенергія в обсязі до 150 кВт, абонентська плата за телефон (крім міжнародних і міжміських розмов) та за послуги соціального пакету кабельного телебачення. Набувач має право передавати гроші за вказані вище комунальні послуги безпосередньо відчужувачу для їх оплати останнім. У випадку отримання відповідних коштів відчужувач несе відповідальність за сплату вказаних вище комунальних послуг у розмірі отриманих ним коштів.

У випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду, відчужувач самостійно, за своїм розсудом, вирішує усі питання в межах грошового утримання, передбаченого цим договором, згідно обумовлених сум.

Згідно п. 9 договору одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 35 000 гривень, які відчужувач отримає повністю від набувача до підписанні цього договору.

У п. 10 договору відчужувач ОСОБА_3 засвідчує, що визначене сторонами грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та достатнього життєвого рівня відчужувача та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов договору.

20.01.2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали та нотаріально посвідчили договір про зміну набувача у вищевказаному договорі довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого домовились провести заміну набувача з ОСОБА_4 на ОСОБА_5, а також внести зміни та доповнення до договору довічного утримання (догляду), посвідченого Лангольф Ю.Д., державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори 23 грудня 2010 року за реєстром № 5-1949 (а.с. 6).

Судовим розглядом встановлено, що як ОСОБА_4, так і в подальшому ОСОБА_5 належним чином виконували всі умови договору довічного утримання (догляду) з моменту його укладання та до цього часу включно, що по суті не заперечувалось ні позивачем у позові, ні його представником у судовому засіданні.

29.12.2010 року ОСОБА_3 одержав від ОСОБА_4 35000 грн. в якості одноразового грошового утримання (а.с. 89) та 20.01.2011 року додатково отримав від ОСОБА_5 ще 2000 грн., чого умовами договорів взагалі передбачено не було (а.с. 90).

Відповідачі (ОСОБА_4 до внесення змін до договору та ОСОБА_5 після внесення змін) щомісячно перераховували на рахунок ОСОБА_3 550 грн. та сумлінно оплачували комунальні послуги, які надавалися та надаються ОСОБА_3 за його проживання у спірній квартирі, станом на момент розгляду справи у суді заборгованість по оплаті комунальних послуг відсутня.

Під час розгляду судом справи ОСОБА_5 продовжувала належним чином виконувати договір, а ОСОБА_3 приймати таке виконання.

Згідно ч. 1 ст. 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Аналіз нормативно-правового визначення договору довічного утримання свідчить про те, що набувач не позбавлений можливості забезпечувати відчужувача або утриманням або доглядом довічно.

Таким чином, законодавець залишив на розсуд сторін погодження конкретних заходів з утримання або догляду, чи утримання одночасно із доглядом відчужувача. При цьому відповідно до п. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання може бути визначений виключний перелік видів матеріального забезпечення та догляду, якими набувач має забезпечувати відчужувача. Саме такий перелік, був погоджений сторонами та передбачений п.п.7, 8, 9 договору довічного утримання та договору про заміну набувача.

Суд критично оцінює посилання представника позивача на помилку ОСОБА_3 при підписанні договору щодо обставин договору, які мають істотне значення. У судовому засіданні як ОСОБА_4 так і ОСОБА_5 наполягали на тому, що при підписанні договору та при внесенні змін до нього ОСОБА_3 дуже уважно прочитав зміст договорів та майже кожний пункт обговорював із нотаріусом.

Відповідно до п. 24 договору від 23.12.2010 року та п. 5 договору від 20.01.2011 року вказані договори складені у трьох примірниках, які видаються сторонам, що спростовує твердження ОСОБА_3 про відсутність у нього його примірнику договору.

На підтвердження того факту, що ОСОБА_3 були відомі та зрозумілі умови договору довічного утримання (догляду), які передбачали надання йому виключно грошового утримання, а не догляду, свідчить і підписання позивачем без зауважень та заперечень паспорту до договору довічного утримання, де зазначено, що йому відомо, що договір довічного утримання на умовах ренти передбачає тільки виплату грошей (а.с. 98).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що позивачем належними засобами доказування в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не доведено перед судом факту його помилки при укладанні договору щодо його істотних умов.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивач ОСОБА_3 протягом усього часу дії договору (понад 4 роки) звертався до відповідачів з проханням надавати йому саме догляд за договором, а відповідачі відмовили у наданні такого догляду.

У судовому засіданні ОСОБА_5 наполягала на тому, що всі побажання ОСОБА_3, які хоча договором і не передбачалися, тим не менш нею виконувалися, а незадоволення ОСОБА_3 самим фактом існування договору та подання даного позову викликане лише реєстрацією у 2013 році шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_10, яка разом зі своїм сином мешкає у спірній квартирі та має намір привласнити її.

Допитані судом свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 повідомили суду, що протягом дії договору ОСОБА_3 навіть відмовлявся від допомоги щодо догляду, вказував, що йому всього вистачає, скарг на невиконання договору ніколи не було. Під час підписання договору нотаріус дуже ретельно роз'яснила ОСОБА_3 всі умови договору.

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14 (сусідки позивача) та ОСОБА_15 (знайомий позивача) повідомили суду, що вони допомагали ОСОБА_3 по домашньому господарству до одруження останнього із ОСОБА_10, при цьому свідок ОСОБА_14 надавала таку допомогу за гроші, ОСОБА_3 періодично сплачував їй по 50 грн., що відповідає п. 7 оспорюваних договорів - у випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду, відчужувач самостійно, за своїм розсудом, вирішує усі питання в межах грошового утримання, передбаченого цим договором, згідно обумовлених сум.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги роз'яснення Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання недійсними договорів через його недоведеність та необґрунтованість.

При цьому, суд додатково зазначає, що позивачем дійсно пропущено строк позовної давності, про що заявлено відповідачами, оскільки оспорювані ОСОБА_3 договори були укладені 23.12.2010 року та 20.01.2011 року відповідно, а з позовом до суду він звернувся лише 22.01.2015 року, однак позовні вимоги не задовольняються судом не на підставі пропуску звернення до суду, а саме через їх недоведеність.

Позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 є похідними від вимог про визнання договорів недійсними, а тому також задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із відмовою у задоволенні позову та оскільки позивача як інваліда другої групи звільнено від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори Лангольф Ю.Д. про визнання договору довічного утримання, договору про зміну набувача в договорі довічного утримання недійсними, визнання права власності на квартиру - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Петренко В. С.