САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/2738/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Малихіної В.В.,

при секретареві Колісник В. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Самарської районної у місті Дніпропетровську ради про визначення порядку спілкування з малолітньою дитиною,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Самарської районної в м. Дніпропетровську ради про визначення порядку спілкування з малолітньою дитиною.

Позивачем неодноразово було подано уточнені позовні заяви (а.с. 19-23, 78-80).

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням останньої уточненої позовної заяви, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 17 квітня 2010 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів 17 травня 2010 року зроблено актовий запис № 162. Від цього шлюбу мають малолітню дитину: ОСОБА_4. На теперішній час дитина знаходиться разом з матірю, мати усіляко перешкоджає участі позивача в її утриманні та вихованні. Спір, щодо визначення місця проживання дитини відсутній. Шлюбні відносини фактично припинені, сторони вже тривалий час проживають окремо, спільне господарство сторони не ведуть. Фактично будь-яке спілкування батька з дитиною через дії відповідачки унеможливлене. Телефонний номер позивача поміщено у «чорний список», двері квартири за місцем мешкання відповідачки йому ніхто не відчиняє. Відтак між сторонами виник спір, щодо визначення порядку реалізації позивачем своїх батьківських прав (зокрема, щодо спілкування та виховання дитини) по відношеню до малолітньої ОСОБА_4, який позивач врегулювати в позасудовому порядку не в змозі.

Позивач просив суд усунути йому перешкоди в спілкуванні з малолітньою дитиною: ОСОБА_4 24.07.2009р.н., визначивши наступний порядок спілкування з дитиною:

Влітку 30 днів поспіль, або 2 рази по 15 днів по бажанню батька без присутності матері.

У будні дні навчального переіоду: - щотижня кожного понеділка, середи та пятниці з 17.30 до 19.30 без присутності матері; у вихідні дні: кожні перші та треті вихідні місяця з 19-00 пятниці, що передує вихідним дням до 19-00 неділі без присутності матері.

У канікулярні дні протягом року (за виключення літніх канікул): 50% канікулярних днів відповідних канікул поспіль без пристуності матері.

У святкові дні: -день народження дитини 24 серпня віжзначаєтья з батьками по черзі, починаючи з матері, батько у такому випадку відзначає день народення дитини у найближчу суботу з 9.00 до 20.00 години. день народження батька дитини 2 травня у разі, якщо це припадає на вихідний день з 9.00 до 20.00 години без участі матері дитини, а якщо це припадає на робочий день з 17.30 до 19.30 години без участі матері дитини. дитина проводить з кожним з батьків всі державні свята (які визначені вихідними днями) по черзі; - дитина проводить з кожним з батьків правлвславні свята, дні яких визначені вихідними дніями, а саме: Різдво Хрестове, Пасха (Великдень), Трійця, по черзі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні просили вимоги відповідно до останньої редакції уточненої позовної заяви задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові (а.с. 78-80).

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 просили позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за позовом про визначення порядку спілкування з малолітньою дитиною задовольнити частково, посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях (а.с. 51-55).

Представник третьої особи орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради ОСОБА_7 в судовому засіданні просила ухвалити рішення в інтересах дитини та з урахуванням висновку органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради № 2-17/1043 від 04.06.2015 року.

Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу, допитавши свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в останній редакції підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про народження, серія 1-КИ № 253587 (а.с.11).

З 17 квітня 2010 року сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 17 квітня 2010 року, серія 1-КИ № 166382, актовий запис № 162, шлюб зареєстрований ОСОБА_3 відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 12).

Згідно з висновком органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради № 2-17/1043 від 04.06.2015 року було визначено спосіб участі батька, ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце та час їх спілкування, яким орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради вважає доцільним визначити наступний спосіб участі батька, ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце та час їх спілкувння, а саме: кожну першу та третю суботу місяця з 9.00 до 20.00 год. За місцем мешкання батька, без пристуності матері; щотижня кожного понеділка, середу та пятницю з 17.00 год. до 19-00 год. в місцях громадського відпочинку, без присутності матері; влітку під час відпустки батька 30 днів поспіль, або 2 рази по 15 днів, у разі наявності путівки на відпочинок, без присутності матері; у канікулярні дні протягом року (за виключенням літніх канікул) пропорційно з матірю; святкові дні пропорційно з матірю та за попередньою домовленістю (а.с. 29-30).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 26.05.2015 року проведеного членами комісії Управління-служби у справах дітей ОСОБА_3 райнної у м. Дніпропетровську ради, було обстежено умови проживання громадянина України ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, за результатами зазначено: Батько ОСОБА_1 ОСОБА_4 ОСОБА_11 створив усі необхідні умови для відвідування донькою його місця мешкання. ОСОБА_1 бажає приймати повноцінну участь у вихованні своєї доньки ОСОБА_4 (а.с. 5).

Листом № К-72 від 17.06.2015 року Самарська районна у м. Дніпропетровську рада повідомила ОСОБА_1 про те, що членами комісії з питань захисту прав дитини з ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду з приводу недопустимості протиправних дій, спрямованих на порушення прав та інтересів дитини, та заборони на спілкування з батьком (а.с.44).

Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України, ЗУ «Про охорону дитинства» .

Частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ці норми закріплені також в статті 141 Сімейного Кодексу України, де вказано, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Вказані норми, що до відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини передбачені і Конвенцією ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), а саме стаття 18 Конвенції наголошує, що батьки несуть основну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 142 Сімейного Кодексу України зазначає, що діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Керуючись ст. 157 Сімейного кодексу України - питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

В статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а також батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею.

Згідно із частиною 8 статті 7 Сімейного Кодексу України, «регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Отже, із системного тлумачення частини 1 статті 3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що збільшення часу спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом неодноразово розяснювались учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, а також норми діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визначення пордяку спілкування з малолітньою дитиною підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.153, 157, 159 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3-8, 10, 11, 15, 18, 57-60, 209, 212- 215, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Самарської районної в м. Дніпропетровську ради про визначення порядку спілкування з малолітньою дитиною задовольнити частково.

Визначити наступні способи особистої участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме:

-Кожну першу та третю суботу місяця з 09.00 год. до 20.00 год за місцем мешкання ОСОБА_1, без присутності ОСОБА_2;

-Щотижня кожного понеділка, середу та пятницю з 17.00 год. до 19.00 год. в місцях громадського відпочинку, без присутності ОСОБА_2;

-Влітку під час відпустки ОСОБА_1 30 днів поспіль, або 2 рази по 15 днів, у разі наявності путівки на відпочинок, без присутності ОСОБА_2;

-У канікулярні дні протягом року (за виключенням літніх канікул) пропорційно з ОСОБА_2;

-Святкові дні пропорційно з ОСОБА_2 та за попердньою домовленістю.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська на протязі десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Малихіна