У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Рожина Ю.М., суддів - Максимчук З.М., Григоренка М.П., секретаря судового засідання Ковальчук Л.В., за участю заявника ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2, представника відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції Карпюк В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2015 року про відстрочку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», в особі Рівненської філії, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2015 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Відстрочено виконання рішення Рівненського міського суду від 20 жовтня 2009 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», в особі Рівненської філії, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до розгляду кримінального провадження №0001258 стосовно ОСОБА_4 за ч.1 ст.192 КК України.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Брокбізнесбанк» вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, постановлену з порушенням норм процесуального права.

Вказує, що законодавцем визначається винятковість випадків щодо можливості відстрочити, розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення, а кримінальне провадження, порушене щодо ОСОБА_4 не є винятковою обставиною, а тому не може бути підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Зазначає, що часткове погашення заборгованості ОСОБА_1 не може ускладнювати виконання судового рішення про стягнення заборгованості, а навпаки, свідчить про вірогідність його повного виконання.

Доводить, що судом першої інстанції не враховано інтереси стягувача щодо необхідності формування ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів банку, а також обмеженість у часі самої процедури ліквідації неплатоспроможного банку.

За викладених обставин просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала заперечення, вважає викладені доводи безпідставними, а тому вона підлягає відхиленню, а ухвалу суду законною, яка підлягає залишенню без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та мотиви викладені в ухвалі суду щодо задоволення заяви боржника колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рівненського міського суду від 20 жовтня 2009 року стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість в сумі 34 298 грн. 01 коп. та судові витрати в сумі 592 грн. 99 коп. Судове рішення набрало законної сили 30 жовтня 2009 року.

Постановою від 11 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження відповідно до виконавчого листа №2-7451/2009 від 19 квітня 2010 року про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості в сумі 34 298 грн. 01 коп., судового збору в сумі 342 грн. 99 коп. та витрат на ІТЗ розгляду справи в сумі 250 грн.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду послалася на ту обставину, що відносно ОСОБА_4 порушено кримінальне провадження щодо заволодіння останньою коштами шляхом зловживання та обману, а також, на те, що вона є інвалідом ІІІ групи в зв'язку з чим потребує постійного лікування, купівлі ліків та відвідування профілактичних закладів для покращення свого самопочуття.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву керувався нормами ст.373 ЦПК України та виходив з доведеності заявлених вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч.1 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до ст.373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Відповідно роз'яснення, викладеного в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26 грудня 2003 року, задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім'ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Таким чином, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

При цьому законодавець не надає право зацікавленій стороні щодо вільного тлумачення особливого характеру обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду та яке не може бути пов'язане із суб'єктивним ставленням боржника до виконання рішення суду, а повинно ґрунтуватися виключно на об'єктивних обставинах, що не залежать від волі учасників виконавчого провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, заявницею не наведено у заяві обставин, які мають характер особливих або виняткових, не надано жодних доказів на підтвердження складного збігу обставин чи наявності такого майнового стану, який би давав підстави для відстрочки виконання рішення суду відповідно до ст.373 ЦПК України.

Згідно зі ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Аналогічна позиція застосування ст.373 ЦПК Українивикладена в ухвалах Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 листопада 2014 року (справа №6-5191св14) та від 25 лютого 2015 року (справа №6-18238св14).

Постановляючи ухвалу про задоволення заявлених вимог суд першої інстанції вищезазначених вимог закону не дотримався, помилково дійшов висновку про відстрочку виконання рішення суду.

Колегія суддів враховує, що заявниця з іншими вимогами щодо виконання рішення суду не зверталась та не зазначала про інші обставини в доводах апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому наявні підстави для застосування положень ст.312 ЦПК України щодо скасування ухвали суду першої інстанції, яка прийнята з порушенням норм процесуального права, із постановленням нової ухвали у справі про відмову в задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,312,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2015 року скасувати.

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2009 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді З.М. Максимчук

М.П.Григоренко