Справа №463/3077/15-ц
Провадження №2/463/1448/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення з кожного з них аліментів на його утримання в розмірі 500 грн. щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що всі відповідачі є його дітьми. Більше трьох років він проживає в Львівському геріатричному пансіонаті, і на сьогоднішній день його матеріальне становище є вкрай тяжким. Протягом часу проживання в пансіонаті відповідачі ухиляються від свого обов'язку утримувати непрацездатного батька та не надають йому матеріальної допомоги, хоча він у свій час всіляко їм допомагав та приймав активну участь в підготовці їх до самостійного життя. Відповідачі є достатньо забезпеченими людьми, і крім того що мають змогу, ще й зобов'язані брати участь в його утриманні. Тому, просить в примусовому порядку стягувати з них аліменти на його утримання в розмірі 500 грн. з кожного.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним вимоги, дав пояснення аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Відповідачі в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечили, оскільки батько, проживаючи в пансіонаті перебуває на повному державному забезпеченні, а вони в свою чергу, не відмовляються та в міру можливостей виконують обов'язки по його утриманню. ОСОБА_2 вказала, що позивач сам виявив намір проживати в пансіонаті., а вона в свою чергу, неодноразово надавала йому продукти харчування, готувала для нього та допомагала у побуті. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали аналогічні пояснення, та крім цього звернули увагу на важкий характер позивача, який доволі часто і безпідставно провокує конфлікти, проте від обов'язку по утриманню не ухиляються. ОСОБА_5 також підтвердив свою участь в утриманні батька, як матеріальну так і побутову. Не один раз, в тому числі після пред'явлення позову позивач навідувався до нього, де його годували та надавали матеріальну допомогу. Крім цього, перед поселенням у пансіонат, позивачу пропонувалось проживати в квартирі на вул. Котляревського, однак він відмовився. Всі відповідачі повідомили про свою неможливість брати регулярну участю в утриманні батька через особисті сімейні обставини, однак підтвердили свою готовність надавати її в міру можливості, і за таких умов, останній не є особою, яка потребує матеріального утримання в розмірі, який становить ціну позову. Тому, в задоволенні позову просять відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 СК України, дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Окремим інститутом у Сімейному кодексі України закріплено обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх батьків, де також регламентується виконання цього обов'язку.

Так, згідно ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Конструкція цієї норми, яка визначає її юридичний зміст, вказує на необхідність існування двох критеріїв в сукупності, які породжують у повнолітніх дочки, сина обов'язок щодо утримання своїх батьків. Перший з них, це непрацездатний стан когось з батьків, а другий - потреба отримувати від своїх дітей матеріальну допомогу. Виключно при наявності цих критеріїв в сукупності, у батьків виникає право, а в їх дітей обов'язок по утриманню.

Матеріалами справи встановлено, що позивач з 01.06.2011р. по даний час проживає у Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівський геріатричний пансіонат» та перебуває на повному державному забезпеченні, про що свідчить довідка пансіонату від 24.09.2015р. (а.с.71). Крім цього, відповідно до ст. 48 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», отримує пенсію в розмірі 25 %.

В своїх поясненнях позивач зазначив, що ухилення відповідачів від виконання обов'язків по його утриманню не є абсолютним, і останні все ж таки надають йому допомогу матеріального та побутового характеру. Не заперечив він і тієї обставини, що після пред'явлення позову, він навідувався до свого сина ОСОБА_5, де до нього проявили турботу.

За таких обставин в ході розгляду справи не встановлено, що матеріальний стан позивача потребує покращення.

В силу наведеного, позивач не може вважатись таким, що потребує матеріальної допомоги, внаслідок чого у відповідачів не може виникати примусового обов'язку надавати таку допомогу.

Поведінка відповідачів за своїм характером не дає підстав для висновку, що вони самоусунулись від виконання сімейних обов'язків по відношенню до свого батька. Та допомога, яка надається позивачу з боку держави, а також та, яку добровільно надають відповідачі в міру своїх можливостей, в сукупності виключає можливість ухвалення рішення про задоволення або часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, ст. 202 Сімейного Кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.