АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/843/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3203/15Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т. О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Пікуля В.П., Прядкіної О.В.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 липня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 46,6 кв.м., загальною житловою площею 27,1 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3654 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про задоволення його вимог в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що суд не дав відповідної правової оцінки тому, що спірна квартира була придбана сторонами за спільні кошти, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2008 року по 5 травня 2015 року, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно договору купівлі-продажу від 19 листопада 2010 року, ОСОБА_3 придбала в спільну сумісну власність подружжя квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 46,6 кв.м., загальною житловою площею 27,1 кв.м., за 222255 грн. 60 коп., що в еквіваленті становило 28000 доларів США.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та задовольняючи зустрічні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні останньою було доведено факт придбання спірної квартири за свої особисті кошти, а відтак квартира не є об'єктом спільної сумісної власності .

З вказаним висновком погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За змістом ст.ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснено в п.п.23,24 Постанови пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи.

В даному випадку предметом доказування зустрічних вимог є факт придбання ОСОБА_3 спірної квартири хоча і набутої за час шлюбу, проте за свої особисті кошти.

Вирішуючи спір в цій частині, судом першої інстанції вірно встановлено, що в свій час ОСОБА_3 згідно заповіту від 19 лютого 1992 року отримала спадщину, за рахунок якої 25 червня 2003 року придбала квартиру АДРЕСА_4. В 2004 році ОСОБА_3, яка на той час мала дошлюбне прізвище «Федянович», продала вказану квартиру за 32000 грн.

В жовтні 2004 року позивач за зустрічним позовом придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, в якій і проживало подружжя з 2008 року.

Зазначені обставини доводяться матеріалами справи та не заперечуються відповідачем.

Таким чином, придбанню спірної квартири в листопаді 2010 року передувало відчуження 16 жовтня 2010 року ОСОБА_3 належної їй квартири АДРЕСА_2, за продаж якої вона отримала 221480 грн., що в еквіваленті становило 28 000 доларів США.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що саме ОСОБА_3 укладались інші договори, направлені на придбання нею спірної квартири, а саме - укладання 21 вересня 2010 року. договору про надання інформаційно-консультативних послуг ріелтором, за яким вона сплатила останньому 500 доларів США, а вже 21 вересня 2010 року вона сплатила завдаток в розмірі 500 доларів США за придбання квартири АДРЕСА_1. Також, 22 вересня 2010 року нею був укладений інший договір завдатку, згідно якого нею було одержано завдаток від ОСОБА_5

Вірно встановивши в цій частині обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вимог щодо придбання спірної квартири за рахунок особистих коштів ОСОБА_3, отриманих від продажу інших належних їй квартир, що виключає належність предмета спору до об'єкту права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому суд наголосив, що позивачем ОСОБА_2 доведено, а відповідачем ОСОБА_3 не спростовано, що в придбаній квартирі подружжя за рахунок спільних коштів здійснювали ремонт та оздоблення, що призвело до значного покращення технічного стану квартири.

Між тим, дана обставини сама по собі не спростовує факт придбання квартири за особисті кошти дружини, позаяк вартість проведених робіт і будівельних матеріалів сприяли покращенню її технічного стану та стали невід'ємною частиною.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про відповідність висновків суду обставинам справи, яким надана вірна правова оцінка.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Зокрема, посилання на те, що придбання квартири було здійснено за його згодою, про що нотаріусом здійснено відповідний запис, не спростовує докази щодо придбання ОСОБА_3 квартири за свої особисті кошти. При цьому, посилання на здійснений нотаріусом запис не заслуговує на увагу, оскільки такі дії передбачені вимогами Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій, позаяк покупець ОСОБА_3 на момент посвідчення угоди перебували в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

В іншому апеляційна скарга зводиться до цитування апелянтом загальних норм Сімейного кодексу України та статті 372 ЦК України, які на його думку, суд невірно застосував до спірних правовідносин.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, ч.1 п.1 ст. 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

С У Д Д І :

З оригіналом згідно.