АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9057/15 Справа № 202/4746/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Марченко Н. Ю. Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, посилаючись на те, що з 2010 по 2013 року перебувала з відповідачем у шлюбних відносинах. У зв'язку з тим, що відповідач матеріальної допомоги не надає, просила стягнути з нього аліменти у розмірі 800 грн щомісячно.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково, з ОСОБА_5 стягнені аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку/доходу/, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття, починаючи стягнення з 28.05.2015 року. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про зміну рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2015 року та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги, посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що сторони ОСОБА_4 і ОСОБА_5 зареєстрували шлюб у 2010 році. На теперішній час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть.

Враховуючи, що донька знаходиться на утриманні у позивача, потребує матеріальної допомоги від батька, який працює та має зарабіток, суд прийшов до висновку про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, стягнувши з нього аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку/доходу/, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття, починаючи стягнення з 28.05.2015 року.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та, дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, керуючись чинним законодавством, зокрема ст. 180, 181, 182, 183, 191 CK України, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки в зазначеному розмірі.

Доводи відповідача, приведені в апеляційній скарзі, що відповідач має ще іншу роботу та його дохід більший, ніж зазначено у довідці про доходи, наданій відповідачем, не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду в частині розміру аліментів, оскільки, у відповідності до ст. 10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте, будь-які докази, які б підтверджували в установленому законному порядку те, що відповідач має іншу роботу та його дохід більший, суду не надано.

Посилання апелянта на те, що вона сама несе витрати, зокрема, на лікування дитини, інтелектуальний розвиток, тощо, не можуть бути підставою для скасування рішення суду або його зміну, оскільки, з відповідними вимогами щодо участі відповідача у додаткових витратах на дитину, якщо такі мали місце, позивач не зверталася.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 183 СК України, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, так як останній працює та має відповідний заробіток /а.с. 38/.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду в частині оскарження залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

СУДДІ: