АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/4361/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Яценко Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.., Болотов Є.В.

при секретарі Прохоровій В.С.

за участю

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ГончаренкоМ.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус», поданою представником за довіреністю Сильнягіною Оленою Анатоліївною, на рішення Оболонського районного суду м.Києвап від 20 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дімеойл» про визнання договору поруки припиненим,-

УСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про визнання Договору поруки №49/ЮПОР-12, укладеного 11 червня 2012 року між ОСОБА_5 та ПАТ «КБ «ГЛОБУС», припиненим.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 вересня 2011 року між ПАТ «КБ «ГЛОБУС» (банк) та ТОВ «Дімеойл» (позичальник) укладено Кредитний договір №49/ЮКЛ-11.

11 червня 2012 року між ОСОБА_5 та ПАТ «КБ «ГЛОБУС» укладено Договір поруки №49/ЮПОР-12.

Позивач вважає, що договір поруки є припиненим на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки не містив строку його дії, а кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов»язання не звертався до нього із вимогою.

Окрім того, позивач також вважає, що договір поруки слід вважати припиненим на підставі ч.1 ст.559 ЦК України, оскільки без його згоди збільшився обсяг відповідальності. При цьому зазначає, що умова договору, згідно із якою ним надана згода на майбутні зміни щодо умов основного зобов»язання, не може розглядатися як згода поручителя на збільшення розміру відповідальності.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 20 січня 2015 року позовні вимоги задоволено, вирішено визнати Договір поруки №49/ЮПОР-12, укладений 11 червня 2012 року між ОСОБА_5 та ПАТ «КБ «ГЛОБУС», припиненим.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ «КБ «ГЛОБУС» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість висновків суду першої інстанції та зазначає, що банк в межах шестимісячного терміну від дня настання строку виконання основного зобов»язання звернувся із вимогою до поручителя.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір поруки не містить вказівки на строк його дії, а установивши новий строк виконання зобов»язання, банк не звернувся із позовними вимогами до позичальника у шестимісячний строк.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України поруки припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Судом першої інстанції установлено, що 16 вересня 2011 року між ПАТ «КБ «ГЛОБУС» (банк) та ТОВ «Дімеойл» (позичальник) укладено Кредитний договір №49/ЮКЛ-11.

11 червня 2012 року між ОСОБА_5 та ПАТ «КБ «ГЛОБУС» укладено Договір поруки №49/ЮПОР-12.

З матеріалів справи убачається, що Банк, керуючись умовами п.п. 5.2.6, 9.1 та 9.2 Кредитного договору звернувся до ТОВ «ДІМЕОЙЛ» з вимогою №243 від 06 лютого 2013 року про дострокову сплату заборгованості за Кредитним договором.

Вказана вимога направлена ТОВ «ДІМЕОЙЛ» 08 лютого 2013 року та отримана 13 лютого 2013 року.

Відповідно до змісту вимоги Банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, сплату процентів, комісій та штрафних санкцій за Кредитним договором, встановивши десятиденний строк з дати надіслання вимоги для повної оплати.

Десятиденний строк на оплату заборгованості за Кредитним договором настав після спливу десяти днів від 08 лютого 2013 року, тобто 18 лютого 2013 року і цей день уважається днем настання строку виконання основного зобов»язання.

Ураховуючи, що Договором поруки не встановлено строк, після якого поруки припиняється, в силу ч.4 ст. 559 ЦК України Банк мав право пред»явити вимоги про погашення кредитної заборгованості до поручителя у період з 19 лютого 2013 року по 19 серпня 2013 року.

Такі висновки узгоджуються з правовим висновком, який зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14 про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв»язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання, якщо кредитор не пред»явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов»язання не встановлено або встановлено моментом пред»явлення вимоги), якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб»єктивного права кредитора й суб»єктивного обов»язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред»явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов»язань, застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред»явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред»явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред»явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов»язання за договором повинно бути пред»явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов»язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов»язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов»язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

З матеріалів справи убачається, що 04 жовтня 2013 року банком направлено до суду позовну заяву до зобов»язаних осіб, що підтверджено даними списку на відправлення рекомендованих листів та ухвалою суду від 26 грудня 2013 року про відкриття провадження у справі.

Оскільки банк звернувся з позовною вимогою до поручителя після спливу шести місяців від дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки.

Доводи апеляційної скарги щодо звернення до суду в межах установленого строку з посиланням на факт направлення вимоги до поручителя від 10 квітня 2013 року відхиляються колегією суддів, оскільки в даному випадку пред»явленням вимоги до поручителя є пред»явлення до нього позову.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус», подану представником за довіреністю СильнягіноюОленою Анатоліївною, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києвап від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов