Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/6253/15-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 23 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

Суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року Комунальне підприємство «Житомиртепло комуненерго» звернулось до суду з названим позовом. В обгрунтування вимог зазначало, що відповідачка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та є споживачем послуг з централізованого опалення. Між позивачем та відповідачкою встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, однак остання не сплачує кошти за надані послуги, у звязку з чим допустила заборгованість за період з 01 жовтня 2009 року по 01 березня 2015 року в сумі 2 427,92 грн. За таких обставин позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» заборгованість за послуги централізованого опалення в розмірі 2427,92 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема вказує, що раніше особовий рахунок на квартиру був оформлений на її матір і лише в липні 2015 року вона переоформила його на себе і тому лише з цього часу вона може бути відповідачем у справі. Зазначає, що суд не взяв до уваги ті обставини, що позивач не надав договір про надання послуг, укладений між ними, а тому вона не є споживачем послуг позивача, а посилання суду на наявність фактичних договірних відносин суперечить ч.1 ст.19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги. Окрім того вказує, що позивачем не надано доказів про правильність і безспірність розрахунків та безпідставно не застосовано строк позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_1 з 03.07.1992 року зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2 та користується послугами позивача, оскільки зазначена квартира включена до системи централізованого теплопостачання, яке здійснюється КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради/а.с.4,12/.

З особового рахунку відповідачки, наданого КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, вбачається, що за спірний період вона періодично проводила оплату наданих позивачем послуг /а.с.5,6/.

Вказаним особовим рахунком підтверджується, що за період з жовтня 2009 року по березень 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за надані послуги з централізованого опалення станом на 01.03.2015 року становить 2427,92грн.

Судом встановлено, що згідно рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради до липня 2014 року в місті діяли двоставкові тарифи на послуги з опалення для населення , згідно яких абонентська плата (плата за обслуговування котелень, теплових мереж) та плата за спожиту теплову енергію в місяць є складовими єдиного тарифу за надані послуги з опалення/а.с.21-25/.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачка, як споживач послуг позивача, зобовязана нести витрати по їх оплаті.

Так, згідно ст.ст. 64, 68, 156, 162 ЖК України, власник та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до положень ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги /ч.1 ст.68 ЖК України/.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином.

Відповідачка не виконала зобовязання належним чином і допустила заборгованість за надані послуги, які підлягають стягненню з неї.

Не заслуговує на увагу та не впливає на правильність судового рішення посилання ОСОБА_1 на те, що грошові кошти за комунальні платежі можуть бути стягнуті за наявності відповідних договорів, проте між нею та позивачем договір про надання послуг з централізованого опалення укладено не було, а тому не виникло будь-яких договірних зобовязань.

Так, ОСОБА_1 фактично отримує послуги з централізованого опалення, які надає позивач, але оплату їх проводить не регулярно та не в повному обсязі.

Статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45, власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за надані послуги.

Тобто, неукладення позивачем договору з ОСОБА_1 не звільняє її від оплати нарахованих платежів і не створює для виконавця послуг обов'язку припинення нарахування плати за ці послуги.

З аналогічних підстав є необґрунтованими доводи відповідачки про те, що вона переоформила на себе особовий рахунок лише у липні 2015 року, а до цього квартиронаймачем була її матір, яка померла у 2011 році.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано документів, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги, є безпідставним, оскільки правильність проведення «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради розрахунку заборгованості відповідачкою не спростовано, а рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради про погодження тарифів неправомірними не визнані.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі про наявність обставин для застосування строку позовної давності, також є безпідставними.

Так, за правилами ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Згідно ч.1 та ч.2 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, а також у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується /ч.3 ст.264 ЦК України/.

Суд першої інстанції правильно застосував наведені норми закону, правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обгрунтованого висновку, що у період за який виникла заборгованість періодично здійснювалась оплата послуг, що свідчить про визнання споживачем свого боргу, а тому має місце постійне переривання строку позовної давності, у звязку з чим перебіг позовної давності починався заново.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно зясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді