УХВАЛА

іменем україни

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, третя особа - Тернопільське обласне управління у справах захисту прав споживачів, про стягнення матеріальної та моральної шкоди за невиконання договору про надання туристичних послуг,

за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) на її користь 435,78 євро матеріальної шкоди та 8 000 грн моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 11 червня 2014 року між нею та відповідачкою укладено договір на замовлення туристичних послуг в агенції горящих путівок «Tour de I'amoour», згідно з яким вона замовила у ФОП ОСОБА_4 туристичну послугу - відпочинок у Болгарії з 26 червня по 01 липня 2014 року, за що заплатила відповідачці 435,78 євро.

Посилаючись на те, що умови договору відповідачка не виконала, в результаті чого позивачка була позбавлена поїздки до місця відпочинку, просила задовольнити позов.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 19 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 435,78 євро матеріальної шкоди, що еквівалентно 10 794 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_4, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачкою не доведено факт передачі відповідачці грошових коштів за надання туристичних послуг, у зв'язку з чим не доведено і наявності підстав для відшкодування моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та частково задовольняючи позов, виходив з наявності ваучерів, страхового полісу та посадкового талона, що свідчить про оплату позивачкою туристичного продукту, дійшовши висновку про наявність підстав для відшкодування збитків у розмірі оплаченої послуги.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 червня 2014 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 укладено договір на замовлення туристичних послуг в агенції горящих путівок «Tour de I'amoour», згідно з якими позивачка замовила у ФОП ОСОБА_4 туристичну послугу - відпочинок у Болгарії з 26 червня по 01 липня 2014 року (а. с. 5).

Звертаючись до суду, позивачка посилалась на те, що відповідачка порушила зобов'язання за умовами вказаного договору, взагалі не виконавши його, внаслідок чого вона була позбавлена поїздки до місця відпочинку.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З урахуванням наявності у ОСОБА_3 ваучерів, страхового полісу та посадкового талона колегія суддів касаційного суду погоджується з висновком апеляційного суду про сплату позивачем туристичного продукту.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

Згідно із ч. 10 ст. 20 вказаного Закону якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів.

Так, ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Також ч. 1 ст. 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 32 цього Закону за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Отже, майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків.

Відповідно до ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно із ч. 13 ст. 20 Закону України «Про туризм» права й обов'язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором між ними, а також цим Законом.

Агентські відносини регулюються главою 31 Господарського кодексу України, відповідно до частин 1, 2 ст. 297 якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов'язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року у справі № 6-42цс13, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, у разі встановлення судом фактів видачі туроператором ваучера, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, зміни туроператором в односторонньому порядку істотних умов договору на туристичне обслуговування та невжиття ним необхідних заходів щодо попередження туриста щодо такої зміни, відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб'єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор.

Договором на замовлення туристичних послуг від 11 червня 2014 року передбачена відповідальність сторін: якщо виконавець невзмозі виконати умови даного договору замовлення, тоді аванс, оплачений туристом, повертається йому в розмірі 435,78 євро; у випадку відмови туриста від заброньованих послуг з будь-яких причин турист зобов'язується сплатити неустойку у визначених договором розмірах.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при оформленні туристичного продукту представник турагента перед укладенням договору вів з товариством з обмеженою відповідальністю «Туроператор «ILTOUR» (далі - ТОВ «Туроператор «ILTOUR») електронну переписку щодо умов проживання в готелі, резервування, проїзду, страхування та отримала ваучер від ТОВ «Туроператор «ILTOUR» на проживання із зазначенням назви готелю, страховий поліс та посадковий талон на автобус (а. с. 59-63).

Матеріалами справи також підтверджується факт видачі ваучера саме туроператором, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, в той час як між позивачкою та відповідачем, як турагентом, був укладений договір на замовлення туристичних послуг, проте цій обставині апеляційний суд не надав належної оцінки.

З огляду на вищевикладене колегія суддів касаційного суду вважає, що суди попередніх інстанцій на вказане уваги не звернули, не встановили фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не встановили, з ким фактично був укладений договір про надання туристичних послуг, із чиєї саме вини та які туристичні послуги не були надані позивачці, у зв'язку із чим були позбавлені можливості визначитися, з вини якого саме суб'єкта туристичної діяльності порушено зобов'язання, а тому судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 19 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана