Справа № 365/275/15 Головуючий у І інстанції Хижний Р. В.
Провадження № 22-ц/780/4112/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 20.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

20 жовтня 2015 рокуколегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Воробйової Н.С., Верланова С.М.,

При секретарі: Бобку О.В.

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 19 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Селянського (фермерського) господарства «РИСК», третя особа: Відділ Держземагенства у Згурівському районі Київської області про визнання договору оренди недійсним,-

встановила:

У квітні 2015 року уповноважений представник позивачки ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 01 вересня 2010 року між позивачкою та СФГ «РИСК» було укладено договір оренди землі за № 65 , який набирав чинності після його підписання та державної реєстрації. 11.12.2012 року договір був зареєстрований відділом Держкомзему у Згурівському районі за № 02697.

Зазначав, що позивачка передала відповідачу у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що розташована на території Турівської сільської ради Згурівського району Київської області та належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 052312, виданого Турівською сільською радою 20.03.2001. Площа земельної ділянки - 3,5376 га, кадастровий номер - :07:015:0021.

Також вказував, що позивачка вважала спірний договір недійсним у звязку із відсутністю в ньому обовязкових умов, саме: кадастрового номера, строків передачі земельної ділянки в оренду, розміру пені за несвоєчасну сплату орендної плати, умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім того, додатки до Договору не містять плану або схеми земельної ділянки, що передається в оренду, кадастрового плану земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлення земельних сервітутів та акту визначення меж в натурі, тому просив визнати недійсним спірний Договір та стягнути із відповідача на користь позивачки судові витрати.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 19 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом І інстанції встановлено, що позивачка є власником земельної ділянки площею 3,53 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Турівської сільської ради Згурівського району Київської області.

01 вересня 2010 року між сторонами по справі було укладено договір оренди землі № 65 строком на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його, повідомивши про це письмово орендодавця не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії (п. 5 Договору). За умовами договору орендодавець ОСОБА_2 надає, а орендар СФГ РИСК приймає в строкове платне користування зазначену земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір набирає чинності після підписання і його державної реєстрації (пункт 37 Договору). Строк дії договору становить десять років (п. 5 Договору). Договір передбачає, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі, погодженому за згодою двох сторін, в процентах до несплаченої суми за кожен день прострочення (п. 9 Договору).

11.12.2012 року договір був зареєстрований відділом Держкомзему у Згурівському районі за № 02697.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що будь-яких обставин, які є підставою недійсності даного договору оренди землі, судом не встановлено, а позивачкою не доведено в чому саме полягає порушення її прав та законних інтересів у звязку з укладенням спірного договору.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" № 161-XIV від 06 жовтня 1998 року, в редакції на час виникнення правовідносин, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За правилами ч. ч. 1 та 2 ст. 15 даного Закону, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Статтею 18 цього Закону передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Обґрунтовуючи позовні заяви, позивачка вказувала, що відсутність таких істотних умов: кадастрового номеру земельної ділянки; строків передачі земельної ділянки; розмір пені, як засобу фінансової відповідальності орендаря за несвоєчасну сплату орендної плати; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

В той же час, позивачка не надала суду першої інстанції обґрунтованих доказів яким чином відсутність зазначених істотних умов порушує її права.

Так, спірні земельні ділянки не передані орендарем у заставу та не внесені до статутного фонду, отже, матеріали справи не містять даних, що порушуються законні права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди землі вказаної умови.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в оспорюваному договорі відсутній кадастровий номер земельної ділянки, а також у додатках відсутня план-схема земельної ділянки, колегія суддів не бере до уваги, оскільки матеріали справи не містять даних, що у сторін виникали сумніви у ідентифікації чи місцезнаходженні земельної ділянки обєкту договору оренди, або інших даних про порушення прав позивача у звязку із незазначенням у договорі оренди кадастрових номерів земельних ділянок.

Позивачкою не надано суду доказів щодо недотримання відповідачем умов договору в частині внесення орендної плати, несвоєчасної або неповної оплати оренди, тому порушення прав позивача у звязку із зазначеною обставиною також не встановлено.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин та застосував до них відповідні норми права, а у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для іншого варіанту вирішення вказаного спору по суті заявлених вимог.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 315ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити .

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: