АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "АктаБанк"

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 березня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "АктаБанк", про розірвання договору банківського вкладу, стягнення суми банківського вкладу та процентів, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2014 року Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 07.08.2014 р. між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «КЛАСІК» № В19-2083022/Т, згідно якого він, як сторона за договором, розмістив на депозитному рахунку № НОМЕР_2 грошовий вклад в розмірі 190000,00 грн., строком до 07.11.2014 року включно з нарахуванням відсотків 13 % річних з їх виплатою на умовах, визначених договором.

У відповідності до п. 3.1.2. договору банківського вкладу вкладник має право достроково розірвати цей Договір відповідно до чинного законодавства України, повідомивши про це Банк (письмово) не пізніше ніж за два робочі дні до дати розірвання цього Договору.

29 серпня 2014 р. позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою, у якій просив відповідача достроково розірвати вищезазначений договір банківського вкладу та виплатити позивачу належні до сплати грошові кошти. Згідно з умовами договору цей договір повинен припинити свою дію, починаючи з 03 вересня 2014 p., а позивачу повинна бути виплачена сума вкладу з процентами. Однак відповідач розірвати договір банківського вкладу та повернути вклад з процентами відмовляється.

Позивач просив розірвати вказаний договір банківського вкладу та стягнути з відповідача суму банківського вкладу у розмірі 190000,00 грн., а також проценти за період з 08.08.2014 р. по 09.09.2014 р. у сумі 2233,15 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 березня 2015 року задоволено.

Розірвано укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» договір банківського вкладу «КЛАСІК» № В19-2083022/Т від 07.08.2014 р.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК», , на користь ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3, виданий Ленінським РВ УМВС України у Дніпропетровській області від 18 вересня 2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) суму банківського вкладу у розмірі 190 000 гривень.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК», , на користь ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3, виданий Ленінським РВ УМВС України у Дніпропетровській області від 18 вересня 2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) проценти в розмірі 2233 гривень 15 копійок.

Також судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі ПАТ «АктаБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню відповідно до ч.3 ст.303, ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як було встановлено судом 1 інстанції, 07.08.2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «КЛАСІК» № В19-2083022/Т, згідно якого позивач розмістив на депозитному рахунку № НОМЕР_2 грошовий вклад в розмірі190000,00 грн., строком до 07.11.2014 року включно з нарахуванням відсотків 13 % річних з їх виплатою на умовах, визначених договором.

У відповідності до п. 3.1.2. договору банківського вкладу вкладник має право достроково розірвати цей Договір відповідно до чинного законодавства України, повідомивши про це Банк (письмово) не пізніше ніж за два робочі дні до дати розірвання цього Договору.

Встановлено, що 29 серпня 2014 р. позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу, повернення вкладу та виплату процентів за період з 08.08.2014 р. по 09.09.2014 р. Однак відповідач договір банківського вкладу не розірвав, повернути вклад з процентами відмовляється.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на повернення своїх коштів, переданих у тимчасове користування банку, і реалізував це своє право, звернувшись до Банку у серпні 2014р. з вимогою про дострокове повернення грошових вкладів, однак отримав відмову, і неповернення Банком вкладів та нарахованих процентів позивачу є порушенням умов договорів банківських вкладів та приписів ч. 1 ст. 1058 ЦК України, а тому його порушене право підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за укладеними договорами.

Проте колегія суддів не може погодитися із вказаними висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Водночас банк згідно з частиною другою статті 1066 ЦКУкраїни має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з&nbsp;легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до статті 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобовязується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Отже, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунка, мають майново-грошовий характер, відтак, у цьому випадку позивач є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Постанови Правління Національного банку України від 16.09.2014 № 576 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКТАБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.09.2014 № 90 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКТАБАНК», згідно з яким з 17.09.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКТАБАНК» (далі - ПАТ «АКТАБАНК»), , МФО 307394, місцезнаходження: вул. Шевченка, 53, м.Дніпропетровськ, 49000, Україна.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «АКТАБАНК» запроваджено строком на три місяці з 17.09.2014р. по 17.12.2014р.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 144 від 15.12.2014 року строк тимчасової адміністрації в ПАТ «АКТАБАНК» продовжено до 17.01.2015 року включно.

15 січня 2015 року Правління НБУ винесло Постанову № 19, якою банківська ліцензія ПАТ «АКТАБАНК» була відкликана.

16 січня 2015 року Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 6 розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКТАБАНК».

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

За змістом частини пятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобовязань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Таким чином, статус кредитора ОСОБА_2 у цій справі спростовує помилковий і необґрунтований висновок суду касаційної інстанції про те, що на позивача не поширюються обмеження щодо задоволення його вимог до ПАТ «АктаБанк» під час запровадження у ньому тимчасової адміністрації, встановлені приписами пункту 1 частини п'ятої статті36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Окрім того, ухвалення рішення судом першої інстанції про задоволення вимог ОСОБА_2 суперечить п.2 ч.5 ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої під час тимчасової адміністрації (яка діяла на час ухвалення рішення) не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст.52 вказаного Закону, а тому вимоги позивача про стягнення сум за вказаними договорами є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Оскільки судом першої інстанції не були враховані вказані обставини, та норми права, якими регулюються виниклі між сторонами правовідносини, - рішення місцевого суду підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням в нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову, а апеляційна скарга уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «АктаБанк» підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "АктаБанк" - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: