Номер провадження: 22-ц/785/1753/15
Головуючий у першій інстанції Сопільняк О. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товаривства "Альфа - Банк" на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 27 серпня 2014 року за позовом публічного акціонерного товаривства "Альфа - Банк" до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

21 травня 2014 року ПАТ "Альфа Банк" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 11 жовтня 2007 року ЗАТ "Альфа-Банк", правонаступником якого є ПАТ "Альфа-Банк" уклало з ОСОБА_4 кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 33 816,38 доларів США строком до 12 жовтня 2013 року.

Виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань було забезпечено порукою ОСОБА_3, згідно договору поруки №700001624-П від 11.10.2007 року.

ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 24 квітня 2014 року складає 323 862,18 гривень заборгованості по кредиту, 196 712,64 гривень заборгованості за відсотками, 5 305 654,94гривень - неустойки та 1 725 670,87 гривень - пеня.

11 лютого 2009 року було укладено договір про внесення змін та доповнень №1, згідно якого до кредитного договору №700001624 внесено зміни, а саме визначено нову дату остаточного повернення кредиту 12 жовтня 2017 року.

З цих підстав поручителя ОСОБА_3 було повідомлено про необхідність забезпечити належне виконання кредитного договору від 11 жовтня 2007 року. Однак, ОСОБА_3 порушення умов кредитного договору також не усунув, заборгованість не погасив.

На підставі зазначеного, банк звернувся до суду із позовом та просив його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав, стягнувши суму заборгованості з поручителя ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на те, що банком пропущений строк пред'явлення вимоги до поручителя про сплату кредитної заборгованості, у зв'язку з чим порука є припиненою.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 27 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Альфа - Банк" просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання сторони по справі не з'явились, однак вони були сповіщені належним чином про час та місце розгляду справи неодноразово, тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлені такі обставини у справі.

11.10.2007 року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк" та ОСОБА_4, уклали кредитний договір № 700001624, за яким ОСОБА_4 отримала кошти у розмірі 33 816,38 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника, що випливають з кредитного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України 11.10.2007 року Закрите акціонерне товариство "Альфа- Банк", та ОСОБА_3 уклали Договір Поруки № 700001624 -П.

Крім того, договором про внесення змін і доповнень №1 від 11.02.2009 року були внесені зміни до кредитного договору від 11.10.2007 року та визнано 12.10.2017 року новою датою остаточного повернення кредиту.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника Банку та безпосередньо позичальника - ОСОБА_4.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до Договору поруки Відповідач, як поручитель поручається за виконання Боржника обов'язків, які виникли на підставі Договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення Боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні Боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Як визначено умовами Договору поруки Боржник та Поручитель відповідають перед Банком за порушення обов'язків за Договором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник.

Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання Боржником та Відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором.

На виконання умов Договору відповідачу була направлена Вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана.

Згідно п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Чинним законодавством не заборонено кредитору звертатися як до боржника, так і до поручителя, в разі якщо вони є солідарними боржниками.

Так ст. 543 Цивільного кодексу України зазначає, - у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

П. 6.3. Договору поруки передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печаткою Банку і діє до повного виконання зобов'язань Боржника за Основним Договором.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з положень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 24 постанови №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", з обгрунтуванням викладених обставин таким чином,що ПАТ "Альфа-Банк", ще в 2010 році скористався своїм правом на дострокове стягнення кредиту, з третьої особи ОСОБА_4, достроково, тому встановлений с.4. ст.559 ЦК України шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя ОСОБА_3, закінчився, що є свідченням припинення поруки і відповідною підставою для відмови у задоволені позову.

Проте судом першої інстанції не було враховано, що основне зобов'язання, тобто кредитний договір №700001624, діє до 12.10.2017 року, на підставі договору про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №700001624 від 11.10.2007 року укладеному 11.02.2009 року.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У договорі поруки, що укладений між сторонами, не встановлено строку, після якого порука припиняється.

В кредитному договорі (згідно доповнень №1) строк виконання зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту до 12.10.2017 року.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Оскільки за правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.3 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що оскільки банком до стягнення нарахована сума пені у розмірі 1 725 670 гривень 87 копійок, а сума заборгованості за кредитним договором становить 323 862 гривні 18 копійок, що значно перевищує розмір збитків, то розмір пені, яку слід стягнути з відповідача у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України підлягає зменшенню до 575 223 гривень 62 копійок.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені норми матеріального та процесуального права.

Тому висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також не підтверджується доказами, на підставі чого колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 1,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" задовольнити частково, рішення Кодимського районного суду Одеської області від 27 серпня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" заборгованість за кредитним договором 1 095 798 гривень 44 копійок, з яких заборгованість за кредитом 323 862 гривні 18 копійок, заборгованість за відсотками 196 712 гривень 64 копійки та пеня за несвоєчасну сплату кредиту 575 223 гривень 62 копійки, а також судові витрати пов'язані з подачею позовної заяви у розмірі 3 654, 00 гривні та 1 827 гривень 87 копійок за подачу апеляційної скарги.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак воно може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: підп М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

Р.Д. Громік