Справа № 310/4438/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2015 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого -судді Пустовіт З.П.

при секретарі Гоноболіній О.І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про припинення права спільної часткової власності, поділ домоволодіння, визнання права власності на ціле домоволодіння,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про припинення права спільної часткової власності, поділ домоволодіння, визнання права власності на ціле домоволодіння.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача за участю третьої особи ОСОБА_4 про припинення права спільної часткової власності та виділ частки, в якому просив припинити право спільної часткової власності між ним та відповідачем на домоволодіння по АДРЕСА_1, поділити вказане домоволодіння, виділити йому в рахунок 1/4 частки наступне майно: коридор 2-3 площею 11,5 кв.м., кімнату 2-5 площею 7,9 кв.м., коридор 2-6 площею 10,5 кв.м. з житлового будинку «А», другий поверх прибудови «А2», що складається з коридору 2-7 площею 30,3 кв.м., нежитлового приміщення 2-8 площею 12,8 кв.м., нежитлового приміщення 2-9 площею 12,4 кв.м., нежитлового приміщення 2-10 площею 12,8 кв.м., прибудову «а2» площею 19,5 кв.м. з ганком, літню кухнею «Л» площею 50,0 кв.м. з балконом, літню кухнею «М» площею 37,6 кв.м. з балконом, літню кухню «М1» площею 40,3 кв.м. з балконом, літню кухню «Р» площею 36,7 кв.м., літню кухню «Р1» площею 47,6 кв.м. з балконом, літню кухню «Н» площею 14,2 кв.с., альтанку «Н1» площею 18,5 кв.м. з сходами, підсобну будівлю «Т» площею 4,8 кв.м., ворота №1, хвіртку №3, паркан №2, замощення ІІ та визнати за ним право власності на ціле окреме домоволодіння, яке складається з переліченого вище. В обґрунтування позову посилався на те, що йому на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 липня 1999 року спільно з ОСОБА_3 належить 1/2 частина домоволодіння по АДРЕСА_1. Додатково його право власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 25.04.2014 року. Інша 1/2 частина домоволодіння належала ОСОБА_4, який припинив спільну власність та виділився в окрему адресу. Між ним та відповідачем склався порядок користування будинком на надвірними будівлями, згідно з яким він користується в житловому будинку «А»: коридором 2-3, кімнатою 2-5, коридором 2-6, а також другим поверхом прибудови «А2», що складається з коридору 2-7, нежитлових приміщень 2-8, 2-9, 2-10, прибудовою «а2», літніми кухнями «Л,М,М1,Р,Р,Н», альтанкою «Н1», підсобною будівлею «Т», воротами №1, хвірткою №3, парканом №2, вимощенням ІІ. В користуванні ОСОБА_3 перебуває: в житловому будинку «А»: кімната 1-4, прибудови «а1, а3», літня кухня «Б», навіс «С», альтанки «Ж», «К». Відповідно до технічного паспорту від 12.12.2012 року його частина домоволодіння відокремлена від іншої частини, має окремий вихід. На підставі домовленостей між співвласниками домоволодіння був розроблений проект поділу земельної ділянки та рішенням виконкому Бердянської міської ради №64 від 01.02.2001 року його було затверджено. Зазначеним рішенням земельна ділянка площею 0,0457 га була виділена йому для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з присвоєнням поштової адреси АДРЕСА_2. Частиною 1 ст.364 ЦК України співвласнику надано право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. А відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними У разі поділу спільного майна між співвласника сими право спільної часткової власності на нього припиняється. Виділ співвласникам їх часток із спільної власності є засобом захисту та реалізації прав таких співвласників, що передбачені ст.ст.317,319,358 ЦК України. Нотаріально посвідченого договору про виділ частки з нерухомого майна між співвласниками не укладено, але фактично склалися відносини з приводу користування домоволодінням, які описувалися вище і за якими він в рахунок 1/4 частини домоволодінням користується переліченими приміщеннями, будівлями і спорудами. Виділ співвласником їх часток із спільної власності є засобом захисту та реалізації прав співвласників, що передбачені ст.ст.317,319, 358 ЦК України. Водночас відсутність виділеної в натурі частки із спільної часткової власності ускладнює реалізацію права власності на ціле домоволодіння будь -то відчуження, іпотека тощо. Кожен з них користується самостійно належними їм частинами будинку та господарських будівель, його частина домоволодіння має окремий вхід, що підтверджує можливість самостійного його використання. Тому він бажає відповідно до ст.ст.364 та 367 ЦК України припинити право спільної часткової власності, поділити домоволодіння та виділити свою частку в натурі.

У свою чергу відповідач ОСОБА_3 у вересні 2014 року звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про припинення права спільної часткової власності та виділ частки, який об'єднано з первинним позовом, в якому просила припинити право спільної часткової власності між нею та відповідачем на вказане домоволодіння, поділити його, виділити їй в рахунок 1/4 частини наступне майно: кімнату 1-4 площею 5,3 кв.м. з житлового будинку «А», прибудову «а1» площею 14,8 кв.м. з ганком та козирком, прибудову «а3» площею 16,1 кв.м., літню кухню «Б» площею 47,6 кв.м., навіс «С», альтанку «Ж» площею 12,5 кв.м., альтанку «К» площею 13,2 кв.м., паркани №4,№5, замощення І, та визнати за нею право власності на ціле окреме домоволодіння, яке складається з переліченого вище. В позові посилалася на ті ж самі обставини, що й ОСОБА_5 про належність їй на праві спільної часткової власності 1/4 частина домоволодіння АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.1999 року та підтверджене витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 25.04.2014 року. Третя особа ОСОБА_4 виділив свою 1/2 частку та припинив право спільної часткової власності. Між нею та ОСОБА_5 склався порядок користування, відповідно до якого вона користується: кімнатою 1-4 площею 5,3 кв.м. з житлового будинку «А», прибудовою «а3» площею 16,1 кв.м., прибудовою «а1» площею 14,8 кв.м. з ганком і козирком, літньою кухнею «Б» площею 47,6 кв.м., навісом «С», альтанкою «Ж» площею 1,5 кв.м., альтанкою «К» площею 13,2 кв.м., парканами №4,№5, вимощенням І. Її частина домоволодіння має окремий вихід. На підставі домовленості між співвласниками рішенням виконкому Бердянської міської ради №64 від 01.02.2001 року затверджено поділ земельної ділянки площею 0,1785 га на три частини, і їй було виділено для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,0328га зі збереженням попередньої адреси: АДРЕСА_1. Посилаючись на ті ж самі норми Цивільного кодексу України, а саме ст.364,367, та обґрунтування, що й первинний позивач, просила припинити право спільної часткової власності між нею та ОСОБА_5 на домоволодіння по АДРЕСА_1, поділити домоволодіння, виділивши їй в рахунок 1/4 частини майно, що перебуває в її користуванні, зазначене в позові вище та визнати за нею право власності на ціле окреме домоволодіння.

Після проведення по справі судової будівельно-технічної експертизи сторони подали уточнюючі первинну та зустрічну позовні заяви. При цьому позивач ОСОБА_5 в останній своїй заяві додатково зазначив, що експерт підтвердив, що в його користуванні перебувають перелічені ним приміщення, будівлі та споруди. Ним був поданий технічний паспорт з описом будівель і споруд станом на 12.12.2012 року, у якому виправлена помилка працівників КПТІ, а сам:: помилково вказана наявність самовільних споруд, а також надана довідка-характеристика з зазначенням будівель і споруд з урахуванням виправленої помилки. Судовий експерт надав висновок, що можливо технічно розділити з виділом в окремі поштові одиниці, запропонувавши один варіант поділу в натурі житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами і один варіант поділу земельної ділянки. З урахуванням висновку експертизи просив припинити право спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1 між ним та відповідачем, поділити домоволодіння, та виділити йому в рахунок 1/4 частини наступне майно: житловий будинок літ. «А» загальною площею 18,4 кв.м., житловою площею 7,9 кв.м., прибудову (двоповерхова) літ. «а4» загальною площею 103,7 кв.м., прибудову літ. «а2» загальною площею 15,2 кв.м., ганок до «а2», літню кухню (триповерхова) літ. «Л» загальною площею 50,0 кв.м., балкон до «Л», літню кухню (двоповерхова) літ. «М» загальною площею 37,6 кв.м., балкон до «М», літню кухню літ «М1» загальною площею 40,3 кв.м., балкон до «М1», літню кухню (двоповерхова) літ. «Р» загальною площею 36,7 кв.м., літню кухню літ.»Р1» загальною площею 37,6 кв.м., балкон до «Р1», літню кухню літ. «Н» загальною площею 14,2 кв.м., альтанку літ. «Н1» загальною площею 18,5 кв.м., сходи «до Н1», підсобну будівлю літ. «Т» загальною площею 4,8 кв.м., ворота №1, паркан №2, хвіртку №3, замощення ІІ, та земельну ділянку площею 457 кв.м.., а також визнати за ним право власності на ціле окреме домоволодіння, що складається житлового будинку літ. «А» загальною площею 18,4 кв.м., житловою площею 7,9 кв.м., прибудови (двоповерхова) літ. «а4» загальною площею 103,7 кв.м., прибудови літ. «а2» загальною площею 15,2 кв.м., ганку до «а2», літньої кухні (триповерхова) літ. «Л» загальною площею 50,0 кв.м., балкону до «Л», літньої кухні (двоповерхова) літ. «М» загальною площею 37,6 кв.м., балкону до «М», літньої кухні літ «М1» загальною площею 40,3 кв.м., балкону до «М1», літньої кухні (двоповерхова) літ. «Р» загальною площею 36,7 кв.м., літньої кухні літ.»Р1» загальною площею 37,6 кв.м., балкону до «Р1», літньої кухні літ. «Н» загальною площею 14,2 кв.м., альтанки літ. «Н1» загальною площею 18,5 кв.м., сходів «до Н1», підсобної будівлі літ. «Т» загальною площею 4,8 кв.м., воріт №1, паркану №2, хвіртку №3, замощення ІІ, що розташовані на земельній ділянці площею 457 кв.м за адресою АДРЕСА_2.

В уточненій зустрічній позовній заяві з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи відповідач ОСОБА_3 зазначила підстави, аналогічні тим, що вказані і в первинному позові ОСОБА_2 з урахуванням поданих уточнень, та просила припинити право спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1 між нею та позивачем ОСОБА_2, поділити домоволодіння та виділити їй в рахунок 1/4 частини наступне майно: житловий будинок літ. «А» загальною площею 5,3 кв.м., житловою площею 5,3 кв.м., прибудову літ. «а1» загальною площею 12,5 кв.м., ганок до «а1», козирок до «а1», прибудову літ. «а3» загальною площею 12,2 кв.м., літню кухню літ. «Б» загальною площею 47,6 кв.м., навіс літ. «С» загальною площею 12,2 кв.м., альтанку літ. «Ж» загальною площею 12,5 кв.м., альтанку літ. «К» загальною площею 9,4 кв.м., паркан №4, паркан №5, замощення І та земельну ділянку площею 0,0328 га, а також визнати за нею право власності на ціле окреме домоволодіння, що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 5,3 кв.м., житловою площею 5,3 кв.м., прибудови літ. «а1» загальною площею 12,5 кв.м., ганку до «а1», козирка до «а1», прибудови літ. «а3» загальною площею 12,2 кв.м., літньої кухнї літ. «Б» загальною площею 47,6 кв.м., навісу літ. «С» загальною площею 12,2 кв.м., альтанки літ. «Ж» загальною площею 12,5 кв.м., альтанки літ. «К» загальною площею 9,4 кв.м., паркану №4, паркану №5, замощення І, розташоване на земельній ділянці площею 0,0328 га по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивача за договором про надання юридичних послуг від 12.01.2015 року адвокат ОСОБА_1 підтримав уточнену первинну позовну заяву ОСОБА_2 від 16.02.2015 року, доповів по її суті та просив задовольнити. При цьому визнав зустрічну позовну заяву ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з'явилася, подала письмову заяву від 17.02.2015 року, в якій зазначила, що підтримує свою зустрічну позовну заяву, просить її задовольнити, а позов ОСОБА_2 визнає.

Третя особа ОСОБА_6 про розгляд справи повідомлений належним чином, свою згоду на участь у справі суду не направив.

Викликаний для роз'яснення наданого ним висновку судової будівельно-технічної експертизи судовий експерт ОСОБА_7 в судовому засіданні, яке відбулося 16.03.2015 року, дав наступні пояснення, що при проведенні експертизи він повинен керуватися будівельними нормами. Згідно вимог ДБН 360-92 при визначенні порядку користування чи виділі частки з будинку площа жилої кімнати повинна бути не менша 15 кв.м., кухні не менше 7 кв.м., а загальна площа однокімнатної квартири не менша 22 кв.м. плюс додатково коридор, санвузол і шафа. На території домоволодіння, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, знаходиться один житловий будинок літ.»А» та господарські будівлі і споруди. На плані будинку в технічному паспорті показано будинок, який розділений на квартиру №1, загальною площею 30 кв.м., житловою 5,3 кв.м., та квартиру .№2 загальною площею 130 кв.м., житловою 7,9 кв.м. Але він додатково користувався Методичними рекомендаціями, зареєстрованими в Мінюсті, якими роз'яснено, що при поділі будинків старої забудови, де площа та висота приміщень менше допустимих будівельних норм, допускається розподіл із збереженням існуючих площ та висоти будинку. Цей будинок збудований у 1960 році. Прибудова другого поверху «а4» знаходиться над будівлями, що він виділив відповідачу ОСОБА_3, і відповідно під нею немає земельної ділянки для користування ОСОБА_2, але він керувався матеріалами поділу земельної ділянки, виготовлених ліцензованою організацією «Землевпорядник-1». Домоволодіння по АДРЕСА_1 на дату проведення експертизи не складало одиницю внаслідок виділу 1/2 частки третього співвласника. Встановлення відповідності ідеальних часток фактичним в його компетенцію не входило, це юридичне питання. Не заперечував, що поділити будинок відповідно до рівності часток співвласників неможливо, але якщо суду потрібно, він може додатково розрахувати розмір реальних часток та грошову компенсацію. Згідно наданого варіанту між співвласниками склався порядок користування домоволодінням, і він поділив згідно фактичного користування, бо відповідно до ідеальних часток поділ неможливий, тільки з відступом від часток. Вважає, що ним допущена помилка при проведенні експертизи і, якщо суд призначить додаткову, він надасть додаткові висновки із зазначенням вартості часток, їх фактичного розміру та розрахунку компенсації. Вважає, що можна поділити житловий будинок на два окремих домоволодіння.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.1999 року належить по 1/4 частці житлового будинку, житловою площею 15,8 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 600,00 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.1999 року, реєстровий №3-2134.

Згідно технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1, виготовленого станом на 12.12.2012 року, домоволодіння не складає одиницю, так як 1/2 частина житлового будинку була виділена в самостійну одиницю, як встановлено в судовому засіданні третьою особою ОСОБА_4

На час набуття сторонами права спільної часткової власності на вказану 1/2 частку ( по 1/4 за кожним) вказаного домоволодіння, то воно складалося з одного одноповерхового житлового будинку, житловою площею 15,8 кв.м., позначений на плані літ.»А», та наступними побутовими та господарськими будівлями і спорудами: сіни -10,7 кв.м. - літ.»а», ганок до «а», веранда літ. «а1», веранда літ. «а2» ганок до «а2», ганок до «А1», сарай =15,5 кв.м. -літ. «Г», вбиральня літ. «С», душ літ.»П», літня кухня=15,9 кв.м. літ. «О», вбиральня літ. «Т», душ літ. «У», ворота №4, паркан №3, ворота №4,№7, хвіртка №5, замощення І, замощення ІІ, замощення ІІІ, хвіртка №6.

На час розгляду справи, як вбачається з позовів та висновку судової експертизи №32/14 від 31.12.2014 року фактична площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд становить 785 кв.м..

При цьому, як вбачається з рішення виконкому Бердянської міської ради від 01.02.2001 року №64, було затверджено розподіл земельної ділянки загальною площею 0,1785 га, розташованої по АДРЕСА_1 та закріплено земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору площею 0,0328 га, розташовану по АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,0457 га з присвоєнням поштової адреси АДРЕСА_2; та земельну ділянку, площею 0,1 га з присвоєнням поштової адреси АДРЕСА_3.

Судом встановлено, що між сторонами склався певний порядок користування домоволодінням, та позивач ОСОБА_2 користується: в житловому будинку «А» кімнатою 2-5 площею 7,9 кв.м., коридором 2-6 площею 10,5 кв.м., прибудовою (двоповерхова) літ. «а4», що складається з коридору 2-3 площею 11,5 кв.м., приміщення 2-4 площею 23,9 кв.м., коридору 2-7 площею 30 кв.м., нежитлових приміщень 2-8 площею 12,8 кв.м., 2-9 площею 12,4 кв.м., 2-10 площею 12,8 кв.м; прибудовою «а2»: коридором 2-1 площею 11,1 кв.м., санвузлом 2-2 площею 4,1 кв.м., ганком до «а2», а також літніми кухнями «Л» (триповерхова) площею 50,0 кв.м. з балконом, «М» (двоповерхова) площею 37,6 кв.м. з балконом, «М1» площею 40,3 кв.м. з балконом «Р (двоповерхова) площею 36,7 кв.м. «Р1» площею 37,6 кв.м. з балконом, «Н» площею 14,2 кв.м., альтанкою «Н1» площею 18,5 кв.м. зі сходоми до «Н1», підсобною будівлею «Т» площею 4,8 кв.м., воротами №1, парканом №2, хвірткою №3, вимощенням ІІ.

У користуванні ОСОБА_3 перебуває в житловому будинку літ. «А» кімната 1-4 площею 5,3 кв.м., в прибудові літ. «а1»: коридор 1-1 площею 4,1 кв.м., кухня 1-2 площею 6,5 кв.м., санвузол 1-3 площею 1,9 кв.м., ганок до «а1», козирок до «а1» ; в прибудові літ. «а3» нежиле приміщення 1-5 площею 12,2 кв.м., а також літня кухня літ. «Б» площею 47,6 кв.м., навіс літ. «С» площею 12,2 кв.м., альтанка літ. «Ж» площею 12,5 кв.м., альтанка літ. «К» загальною площею 13,2 кв.м., паркан №4, паркан №5, замощення І.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_1 до матеріалів справи долучені дві копії технічного паспорту на домоволодіння, виготовлені однією і тією датою станом на 12.12.2012 року (а.с.7, та а.с.87) та дві копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 з датами формування 25.04.2014 року (а.с.12) та 01.12.2014 року (а.с.93), де є суттєві відмінності, зокрема щодо двоповерхової прибудови, позначеної в одному технічному паспорті літ. «А2» як житлова, зведена самочинно, про що вказано і у витягу, що у складі об'єкту нерухомого майна є житлова прибудова «А2» із застереженням, що до складу будівлі «А» входить самочинно збудоване приміщення №2-4 площею 23,9 кв.м.. В іншому же технічному паспорті та у витягу з Державного реєстру ця прибудова позначена вже як «а4» та як нежитлова, хоча згідно характеристики будинку, господарських будівель і споруд в обох технічних паспортах, де вказано опис основних конструктивних елементів, інженерного обладнання, ніяких змін не внесено, ця прибудова так само обладнана електрикою, водопроводом, каналізацією та має водяне опалення.

Як пояснив представник відповідача, що суб'єктом господарювання, який має кваліфікаційний сертифікат, Бордюг, було виправлено помилку в техпаспорті щодо цієї прибудови, а позивачем було отримано нову довідку-характеритику, на підставі якої, відповідно, внесені зміни і у витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Однак, суд вважає, що жоден з пунктів 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації від 25.05.2001 року №127, який доповнений згідно з Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства N 42 від 08.02. 2006 року, до даної ситуації не підходить.

Крім цього, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 (а.с.55) в ньому так само до складу житлового будинку по АДРЕСА_1 входить житлова прибудова «А2», в якій є самочинно збудоване приміщення №2-4 площею 23,9 кв.м.

Згідно зі ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається гл. 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом

Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України).

Із роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», вбачається, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК УРСР це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири

У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК УРСР ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об'єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників.

Суд звертає увагу на те, що позивач за первинним позовом ОСОБА_2 та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовами про припинення права спільної часткової власності та виділ частки, фактично в прохальній частині просили поділити домоволодіння згідно належним їм часткам (по 1/4 кожному), виділивши кожному житловий будинок літ. «А», а також інші будівлі і споруди та земельні ділянки певною площею припинити право спільної часткової власності між ними та визнати право власності на ціле окреме домоволодіння. Незважаючи на зауваження суду про те, що фактично обґрунтування позову, тобто посилання позивача як на спосіб захисту та реалізацію прав співвласників, саме на виділ їх частки із спільної часткової власності, суперечить самому предмету позову, а саме прохальній частині, де вже сторони просять здійснити не виділ їх частки, а поділ домоволодіння. Представник позивача вважав, що сторони просили здійснити саме розподіл будинку.

Згідно положень ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №32/14 від 31 грудня 2014 року, проведеної судовим експертом ОСОБА_7, житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, співвласниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що мають по 1/4 частині в приватній спільній частковій власності на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину від 29.07.1999 року №2-142, можливо технічно розділити з виділом в окремі поштові адреси, зазначивши по першому питанню, які будівлі і споруди фактично знаходяться у користуванні кожного співвласника.

За змістом ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», висновок експерта визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об'єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер.

Опитаний в судовому засідання судовий експерт ОСОБА_7 визнав, що ним надано суду висновок про можливість поділу домоволодіння відповідно до часток співвласників, як він висловився. «з помилками». Пояснивши при цьому, що такий поділ можливий лише з відступом від ідеальних часток, та він може надати суду, за потреби, розрахунок реальних часток, компенсації з урахуванням вартості будинку, будівель і споруд, та пояснив на запитання представника позивача ОСОБА_1, що ним фактично надано висновок про можливість розподілу будинку за фактичним користуванням.

Суд звертає увагу та як зазначено в Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007р.№55, поділ на самостійні об'єкти повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами.

Аналізуючи висновок експертизи, суд відзначає, що судовий експерт у ньому взагалі не зазначає відповідність виділених ним об'єктів нерухомого майна вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», а саме: п.2.24, відповідно до якого площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв.м, в інших квартирах - не менше 17 кв.м. Мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв.м, на дві - 14 кв.м. Мінімальна площа кухні в однокімнатній квартирі - 7 кв.м, у дво- та більше кімнатних - 8 кв.м. Мінімальна площа робочої кімнати або кабінету - 10 кв.м.. Як видно з правовстановлюючих документів, технічної документації, житловий будинок має всього дві житлові кімнати площами 7,9 кв.м. та 5,3 кв.м., яким користуються сторони, що не відповідає вимогам ДБН.

Також експерт не вказує у висновку про наявність окремих інженерних комунікацій у запропонованих сторонам ізольованих частинах житлового будинку, не визначає вартість робіт з їх улаштування, за необхідності, з покладенням на сторін певних витрат. Вказуючи на можливість технічно розділити житловий будинок з належними будівлями і спорудами в окремі об'єкти нерухомості, не заперечував, що згідно технічної документації на земельній ділянці по АДРЕСА_1 є лише один житловий будинок літ. «А».

Проте за змістом зазначеної раніше Інструкції щодо проведення поділу, виділу.. «при підготовці документів про поділ нерухомого майна БТІ проводить такі дії: уточнює кількість основних будинків і допоміжних будівель, що входять до складу нерухомого майна, вносять до матеріалів технічної документації поточні зміни в будинках, будівлях і спорудах», тобто, як мінімум, на території домоволодіння, що підлягає поділу на цілі окремі домоволодіння, повинно бути не менше двох окремих житлових будинків, чого немає в даному випадку.

Зазначаючи про наявність можливості окремого користування, експерт виділяє тільки позивачу ОСОБА_2 такі споруди як ворота №1 та хвіртку №3, а ОСОБА_3 - лише паркани №№4,5 та замощення І, то виникає питання у суду щодо можливості роздільного користування земельною ділянкою із створенням виїзду на вулицю/провулок, однак експертом не запропонований варіант влаштування такого виїзду.

Крім цього, експерт в додатку №3 до експертизи надав варіант поділу земельної ділянки з можливістю виділу ОСОБА_2 земельної ділянки площею 457 кв.м., а ОСОБА_3 - 328 кв.м., вийшовши таким чином за межі ухвали суду про призначення експертизи, в якій такі питання на вирішення судового експерта не ставилися.

Крім цього слід зазначити, що виділ земельної ділянки в натурі можливий лише тоді, коли вона перебуває у спільній власності, тобто є приватизованою. В даному випадку земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади та виділена співвласникам для обслуговування належного їм домоволодіння, господарських будівель і споруд, а тому за висновком судової експертизи може бути наданий лише варіант/варіанти порядку користування земельною ділянкою.

Тому суд, оцінюючи висновок судової будівельно-технічної експертизи, вважає його таким, що не може бути покладений в основу рішення як доказ, оскільки він є необґрунтованим, викликає сумніви в його правильності, що фактично не заперечував і сам судовий експерт, викликаний для його роз'яснення.

Проте представник позивача адвокат ОСОБА_1 після заслуховування пояснень судового експерта попросив суд розгляд справи відкласти для підготовки клопотання про проведення повторної експертизи, однак в теперішньому судовому засіданні відмовився від її проведення, пояснюючи це тим, що позивач ОСОБА_2 не має фінансової можливості сплатити кошти за її проведення, про що було зазначено в журналі судового засідання, та просив продовжити розгляд справи за наявними у справі доказами.

Однак судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях: за відсутності у справі належного висновку судової будівельно-технічної експертизи, суд не наділений спеціальними знаннями в галузі будівництва та не може вирішувати питання, що виходять за межі його компетенції.

Аналізуючи ті докази, що надані сторонами, та заявлені ними позовні вимоги, суд звертає увагу, що як позивач, так і відповідач у зустрічному позові, обидва в рахунок 1/4 частини просили виділити їм житловий будинок літ. «А»: ОСОБА_2 - загальною площею 18,4 кв.м., житловою площею 7,9 кв.м., а ОСОБА_3 - житловою площею 5,3 кв.м., житловою площею 5,3 кв.м., що суперечить матеріалам справи, оскільки будинок літ. «А» на території домоволодіння є єдиним.

Крім цього, ОСОБА_2, в прохальній частині позову просив також виділити йому земельну ділянку площею 457 кв.м., а ОСОБА_3 у зустрічному позові - земельну ділянку площею 0,0328га, ніяким чином при цьому не обґрунтовуючи ці вимоги в самих позовних заявах.

Однак суд вважає, що ці вимоги є такими, що задоволенню не підлягають, бо не входять до компетенції суду, оскільки, відповідно до ст.12 ЗК України, розпорядження землями територіальної громади входить до повноважень міської ради. До того ж за заявами сторін у справі приватним підприємством «Землевпорядник-1» у листопаді 2014 року розроблено технічну документацію щодо поділу земельної ділянки (а.с.95), який може бути затверджений рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради.

Більш того, судом встановлено, що між сторонами у справі взагалі відсутній будь-який спір: у своїх позовах як позивач, так і відповідач, зазначали, що у них немає спору з приводу користування житловим будинком, надвірними будівлями і спорудами, та ще у 2001 році був проведений розподіл земельної ділянки між трьома співвласниками, в тому числі між ними та ОСОБА_4, який виділився в окреме домоволодіння.

Проте, позивач та відповідач після виділу 1/2 частки третьою особою ОСОБА_4, який припинив з ними право спільної часткової власності на будинок, не здійснили жодних дій щодо приведення своїх часток у справі спільної часткової власності, що залишилися, до одиниці та не прохали про це суд в своїх позовних вимогах.

Відтак, відповідно до п.3.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, право кожного співвласника у спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах. При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об'єкт нерухомого майна повинні становити одиницю.

Проте розміри часток сторін, зазначені в правовстановлюючих документах, одиницю не складають.

На думку суду, за відсутності спору між сторонами щодо порядку користування спільним майном, вони, відповідно до ч.1,3 ст. 367 ЦК України, мають право укласти між собою договір про поділ нерухомого майна, який підлягає нотаріальному посвідченню. Однак сторони не надали суду доказів того, що їм відмовлено в посвідченні такого договору, що змусило їх звернутися до суду.

Більш того, взагалі не заявили й позовних вимог щодо поділу домоволодіння за порядком користування, що фактично склався, а прохали поділити в рахунок належних їм часток у праві спільної часткової власності.

Отже, аналізуючи з'ясовані обставини по справі, суд не встановив порушення прав сторін на належне нерухоме майно, що перебуває у спільній частковій власності, яке би підлягало захисту в судовому порядку, а сторонами, відповідно, не надано суду належних і допустимих доказів у підтвердження своїх вимог, тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення як первинного позову ОСОБА_2, так і зустрічного позову ОСОБА_3

Понесені ними витрати по справі, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 62, 64, 66, 212-215 ЦПК України, ст.ст.15,16, 319,358,367ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про припинення права спільної часткової власності, поділ домоволодіння, визнання права власності на ціле домоволодіння відмовити повністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про припинення права спільної часткової власності, поділ домоволодіння, визнання права власності на ціле домоволодіння відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:З. П. Пустовіт