Справа № 308/7527/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Шкіря І.І.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника служби у справах дітей Ужгородської РДА Джуган В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Ужгородська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Ужгородська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав. Посилається на те, що 01 червня 2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб. 09 грудня 2013 року вони з відповідачем розлучилися. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у неї народився син ОСОБА_6, який проживає разом з нею і перебуває на її повному утриманні. Батьком ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про народження є ОСОБА_3 Починаючи з серпня 2013 року відповідач не проживав разом з нею, в усній розмові повідомив про небажання проживати разом та вести спільне господарство. З моменту народження та до теперішнього часу ОСОБА_3 ухиляється від участі в утриманні свого малолітнього сина, жодного разу не поцікавився життям та станом здоров'я щодо свого сина. ОСОБА_3 жодним чином не турбується про їхнього сина та живе самостійним безтурботним життям. Протягом усього часу з дня народження ОСОБА_6 відповідач ухиляється від утримання сина, його виховання, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний розвиток. З травня 2014 року по квітень 2015 року відбувався судовий процес за її позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на користь малолітнього сина ОСОБА_6 В процесі розгляду даної справи в Ужгородському міськрайонному суді відповідачем подавалися заперечення на позовну заяву та апеляційна скарга на рішення суду від 18 лютого 2014 року, у яких він вказував, що може сплачувати аліменти в сумі 200 грн. Також у процесі розгляду даної справи ОСОБА_3 була подана зустрічна позовна заява та клопотання про призначення експертизи ДНК щодо їхнього малолітнього сина ОСОБА_6 Також відповідач просив виключити його з відомостей про батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_6 На виконання даного клопотання була проведена ДНК експертиза у м. Львів, яка показала, що батьком ОСОБА_6 є ОСОБА_3 25 лютого 2015 року нею було направлено рекомендованим листом, який ОСОБА_3 отримав 28 лютого 2015 року, повідомлення про те, що для здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я їхнього сина, його фізичного, духовного та морального розвитку, розвитку його особистості, необхідне постійне оздоровлення та лікування, в тому числі і за кордоном. З метою оформлення документів для виїзду за кордон їхньому сину, вона просила оформити відповідні документи, які підлягають нотаріальному посвідченню, та з'явитися 04 березня 2015 року до приватного нотаріуса. Ні 04 березня 2015 року, ні пізніше, ОСОБА_3 не оформив належним чином дозволи на оформлення документів їхньому сину для виїзду за кордон. Жодного прояву уваги з боку ОСОБА_3 щодо їхнього сина не було навіть на перший день народження, який пройшов без батька та інших родичів з його боку. 20 березня 2015 року вона звернулася до Ужгородської районної державної адміністрації щодо розгляду питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно їхнього малолітнього сина ОСОБА_6 На її звернення їй була надана відповідь до якої доданий висновок органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав від 15 червня 2015 року № 701/02-38. Відповідно до даного висновку, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини 05 червня 2015 № 5/01-15, орган опіки та піклування вважає доцільнім позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі наведеного, просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просять позов задовольнити.

Представник служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації в судовому засіданні вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_6

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали і просять у їх задоволенні відмовити з підстав наведених у письмових запереченнях проти позову. Відповідач проти позову категорично заперечує та пояснив, що між ним та позивачкою був зареєстрований шлюб, вони проживали однією сім'єю у нього. У весільну подорож позивачка поїхала не з ним, а зі своїми батьками, та після якої зібрала речі, нічого не пояснивши, пішла до батьків. Позивачка будучи вагітною ініціювала розірвання шлюбу з ним та стверджувала у нотаріальній заяві від 23 жовтня 2013 року про те, що у зв'язку з розірванням шлюбу з ним, не має і в майбутньому не буде мати до нього ніяких претензій, в тому числі й фінансового, майнового чи іншого характеру. Саме позивачка знехтувала тими сімейними цінностями, які наразі вона сповідує, тобто в силу її характеру у них не збереглася сім'я. Його неодноразові спроби зберегти сім'ю, знайти компромісу заради майбутньої дитини, не знайшли порозуміння з боку позивачки. Позивачка при свідках сказала йому, що вагітна, але не від нього, і бажає чим швидше розірвати шлюб, щоб він зник із її життя і ніколи не з'являвся, бо в іншому разі її батько розправиться з ним. Він зробив для себе висновок не втручатися в особисте життя відповідачки, тим більше, що нею були викладені в Інтернеті фото, де вона позує з другом. Про народження дитини він дізнався із позовної заяви до суду про стягнення з нього аліментів. Перед ним постало питання, чому такий позов був пред'явлений до нього, якщо йому позивачкою було заявлено, що він не є батьком дитини. Ним було подано зустрічну позовну заяву про встановлення батьківства, щоб заяви позивачки щодо батьківства або підтвердилися, або спростувалися, що логічно передує позовним вимогам про стягнення аліментів на дитину. Також, вважає, що основною причиною того, що позивачка пішла від нього був той факт, що вона неодноразово ставала свідком того, коли він мав напади, які були спричинені його хронічним захворюванням, і доводилося викликати швидку допомогу. Позивачці відомо, що свій стан здоров'я він постійно підтримує ліками, які змушений приймати щоденно. В даний час він проходить процедуру оформлення групи по інвалідності та через свою непрацездатність знаходиться на утриманні свого батька, який має нестабільні заробітки. Суд врахував його хронічне захворювання, і як наслідок, його непрацездатність з причини хвороби та зменшив розмір аліментів до 500 грн. щомісяця. Рішення касаційної інстанції, за попереднім позовом ОСОБА_1 про стягнення аліментів на малолітню дитину, він отримав 02 серпня 2015 року. Тобто, рішення суду набрало законної сили 20 травня 2015 року, а дізнався він про це 02 серпня 2015 року. При всій складності ситуації з коштами, він ніколи не відмовлявся від сплати аліментів на сина Даніслава, і суму коштів, яку він має сплатити за рішенням суду від початку подання першого позову про стягнення аліментів, він обов'язково сплатить. Він категорично не згідний з висновком служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації про позбавлення його батьківських прав, який вважає необґрунтованим, так як у висновку спостерігається деяка упередженість до нього, оскільки заява позивачки була врахована, а його заперечення на цю заяву не були, хоча він подавав їх у службу в письмовому вигляді, тобто, висновок ґрунтується лише на заяві позивачки. Він бажав бути присутнім на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке як з'ясувалося відбулося 05 червня 2015 року, але його унеможливили в цьому. Вважає, що у позивачки не є підстав позбавляти його батьківських прав, так як він не ставив собі за мету ухилятися від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, а навпаки, шукав компроміси, щоб установити зв'язок із дитиною не тільки на даний час, але й на майбутнє. Звертає увагу суду на те, що він категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, а також не заперечує та визнає свою відповідальність за виховання та утримування своєї дитини.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно до ст. 154 СК України, батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

У відповідності до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач з 01 червня 2013 року по 09 грудня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Сторони є батьками малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою с. Глибоке, 167, Ужгородського району, з матір'ю та її батьками, які займаються його вихованням та утриманням. Відповідач ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_1, разом з батьками.

Рішенням Ужгородського місьрайонного суду від 18 лютого 2015 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22 квітня 2015 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 13 травня 2014 року до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року представнику ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів відмовлено з підстав, передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Відповідач ОСОБА_3 в ході розгляду справи заперечував своє ухилення від виконання батьківських обов'язків стосовно малолітнього сина, пояснивши, що має бажання брати участь у його вихованні та утриманні, проте через неприязні стосунки з позивачкою та її батьком, який сказав йому не втручатися в особисте життя колишньої дружини, він не мав змоги бачитися з дитиною. Від утримання дитини він не відмовляється та обов'язково сплатить аліменти за рішенням суду з часу подання до нього позову про стягнення аліментів. Також відповідач звертав увагу на те, що він страждає хронічним захворюванням, у зв'язку з чим перебуває на лікуванні у неврологічному відділенні обласної лікарні. На засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 05 червня 2015 року, він не з'явився через стан свого здоров'я, пов'язаний із його захворюванням та у зв'язку з тим, що не був завчасно повідомлений про проведення засідання.

В судовому засіданні під час розгляду справи відповідач надав суду копію квитанції про перерахування 07 вересня 2015 року позивачці коштів у сумі 1000 грн., а також виписку з історії його хвороби.

Відповідно до висновку служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації від 15 червня 2015 року № 701/02-38, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як свідчить зміст висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, він ґрунтується лише на фактах окремого проживання батька та матері дитини, інформації отриманої під час обстеження умов проживання позивачки та відповідача, опитування сусідів сім'ї ОСОБА_1

З вказаного висновку вбачається, що по місцю проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно. У ході бесіди ОСОБА_3 повідомив, що має намір встановити графік зустрічей із сином у судовому порядку, проте підтверджень цьому надано не було. Також батько дитини пояснив, що не бачиться із сином ОСОБА_6 через агресивну поведінку та неприязне відношення до нього колишньої дружини. На засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 05 червня 2015 року, ОСОБА_3 не з'явився.

Таким чином, на підставі ч. 6 ст. 19 СК України, суд не погоджується з висновком служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні сина, оскільки такий висновок є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Ухвалою суду від 11 вересня 2015 року ОСОБА_3 було відмовлено в прийнятті його зустрічного позову в даній справі до ОСОБА_1, третя особа служба у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації про встановлення графіку спілкування з дитиною та усунення перешкод у її вихованні. Судом роз'яснено ОСОБА_3, що він має право звернутися з даним позовом у загальному порядку.

Посилання позивачки на ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 не оформив відповідні документи, які підлягають нотаріальному посвідченню для виїзду за кордон їхньому сину не є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав з підстави ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини (ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що під час судового розгляду належних та допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та його винної поведінки позивачкою надано не було, і такі обставини судом не встановлені, а також приймаючи до уваги позицію відповідача, який бажає приймати участь у вихованні та утриманні сина, суд вважає, що позбавлення його батьківських прав є недоцільним та таким, що не буде відповідати інтересам малолітньої дитини.

При цьому, суд враховує обставини, за якими відповідач не займався вихованням дитини, зокрема неприязні стосунки між сторонами, між відповідачем та сім'єю позивачки, а також виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який може унеможливити в подальшому відновлення відносин батька та сина.

Тому, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 7, 19, 141, 153-155, 157, 164 СК України суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Ужгородська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча Сарай А.І.