Справа № 487/3556/15-ц
Провадження № 2/487/1732/15
РІШЕННЯ

Іменем України

28.10.2015 року року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.

секретаря Уманського І.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши в його обґрунтування наступне. 15 вересня 2006 року ОСОБА_2 за згодою ОСОБА_4 колишнього власника будинку було зареєстровано в будинку за адресою: АДРЕСА_2. 28.12.2010 року згідно з договором дарування позивачем було прийнято в дар нерухоме майно - будинок за вказаною адресою. Таким чином, з 28.12.2010 року він є власником будинку. Відповідач з часу тимчасової реєстрації в будинку не проживає, участі в його утриманні не приймає, її речей в будинку немає, вона фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1, яким володіє на правах приватної власності. 21.03.2015 року він звернувся до відповідача з письмовою вимогою про зняття з реєстраційного обліку у будинку, яка до теперішнього часу не виконана. Реєстрація відповідача в цьому будинку створює йому перешкоди в реалізації прав власника, тому позивач просить визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2; стягнути з відповідача витрати з оплати судового збору.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні, дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 вони з чоловіком тримали для сина - позивача по справі, і коли останній одружився, будинок подарували сину. Вона виїхала до села, близько 10 років в будинку не проживає, хоча і зареєстрована. Зараз вона проживає за адресою: АДРЕСА_1, але будинок за цією адресою не узаконений, тому вона не може виписатися зі спірного будинку, щоб зареєструватися за адресою фактичного проживання, для цього їй потрібні гроші, яких у неї немає. Крім того, дружина її сина створила такі умови, що вона не має змоги приїздити до сина в гості без наміру постійного проживання в спірному будинку.

Заслухавши сторони, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши письмові докази, суд вважає, що є підстави для задоволення позову.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що з 28.12.2010 року позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7-9).

У вказаному будинку зареєстрована з 15.09.2006 року відповідач ОСОБА_2 (а.с. 26).

Відповідно до довідки сектору забезпечення та координації соціальних питань територіальних утворень «Мала Корениха» від 02.04.2015 р. ОСОБА_2 з 2006 року по теперішній час по АДРЕСА_2 не проживає. Факт не проживання відповідача понад один рік за вказаною адресою підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_7 Відповідач в судовому засіданні під час дачі особистих пояснень з приводу пред*явлених до неї позовних вимог також не заперечувала, що дійсно вже 10 років вона не проживає за вказаною адресою, і наміру проживати немає. Відповідач обрала інше місце проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач була зареєстрована в будинку за адресою: АДРЕСА_2 як член сім*ї власника і з 2006 року в цьому будинку не проживає. Доказів, які б свідчили, що ОСОБА_2 не проживає в цьому житловому будинку з поважних причин або у зв*язку із тим, що ОСОБА_3 чинить їй в цьому перешкоди, вона до суду не подала. Посилання відповідача на відсутність у неї коштів для зміни правового режиму будинку, в якому вона проживає на теперішній час, не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіти й користуватися майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 Жку України члени сім*ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо про їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім*ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім*ї власника будинку (кварттири) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником будинку (квартири) і ведуть із ним спільне господарство.

Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Оскільки ОСОБА_2 без поважних причин більше одного року не проживала в будинкуза адресою: АДРЕСА_2, то за правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України вона втратила право користування цим житлом.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 243 гривні 60 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 12, 15, 16, 317, 319, 321, 391,405 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, втратившею право користування житловим применням за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А. Карташева