Справа № 444/2552/14 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/1727/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І.,. Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області про визнання права власності на будинковолодіння в цілому,-

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом. Просив визнати за ним право власності на індивідуальний житловий будинок в АДРЕСА_1 в цілому загальною площею 42, 8 м. кв., житловою площею 19,8 м. кв., разом з господарськими будівлями та спорудами: веранда літ. "а-1", сарай-літня кухня літ. "Б", сарай літ. "В", вбиральня літ. "Г", сарай літ. "Д", гараж літ. "Ж", сарай літ. "З", навіс літ. "К'", споруди: № 1- огорожа, № 2 - огорожа, № 3 - ворота, К-колодязь. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що згідно договору дарування від 29 грудня 1997 року, він прийняв в дар 4/5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1. Після укладення договору дарування він повинен був зареєструвати своє право власності на 4/5 частки будинку, однак не зареєстрував. Власником 1/5 частини будинку згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом стала ОСОБА_6. Частина будинку яка належала ОСОБА_6 з бігом часу повністю зруйнувалася і була знесена. Спадкоємцем до майна ОСОБА_6 стала її донька ОСОБА_5, яка спадщину не оформляла, оскільки на час смерті спадкове майно було відсутнє.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 26 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в цілому та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги, на підставі наступних обгрунтувань:

- між співвласниками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було здійснено ідеальний поділ будинку та визначено частки, тому суд безпідставно встановив, що неможливо визначити чи зруйнована частина будинку, яка належала ОСОБА_6;

- у зв'язку із знищенням 1/5 частини будинку, зі смертю співвласника, не прийняття спадщини, не має з ким здійснювати перерахунок часток, не може здійснити реєстрацію права власності на будинок в цілому;

- судом не враховано, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія, суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач на законних підставах набув право власності на 4/5 частини будинку АДРЕСА_1 , однак не зареєстрував право власності на такий. Договір дарування від 29.12.1997 року ніким не скасовано, а тому такий є дійсним і позивач, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вправі подати такий для реєстрації до Державної реєстраційної служби. Позивач стверджує, що 1/5 частина будинку, належна ОСОБА_6, давно зруйнована, однак відповідно до довідки ОБТІ стосовно площі будинку вбачається, що зруйнована більша частина, а чи це саме ця частина, яка належала ОСОБА_6 позивачем не доведено, оскільки реального поділу між ними не було проведено, після руйнування будинку позивач не звертався з вимогою, як це було передбачено ст. 119 ЦК України ( в ред. 1963 року) про зміну розміру часток в будинку, а відтак суд прийшов до переконання про безпідставність вимоги позивача про визнання права власності на будинок в цілому. Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника , або така особа, що має до майна власний інтерес, однак як встановлено в судовому засіданні жоден із відповідачів не оспорює права позивача на майно і не має свого інтересу. Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог , так як позивачем не представлено суду жодних доказів порушення його прав як ОСОБА_5,так і Дублянською міською радою, не здобуто таких доказів і в судовому засіданні, а тому підстав для задоволення позовних вимог у суду не має.

Колегія суддів погоджується з правильністю встановлення судом першої інстанції обставин у справі і надання цим обставинам вірної юридичної оцінки.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо випливає із закону або незаконність набуття права власності не набута судом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа , який засвідчує його право власності.

Згідно договору дарування позивач був власником 4/5 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що в цілому складався з двох кімнат жилою площею 38,6 кв.м. і двох кухонь, загальною площею 78,9 кв.м. (а.с. 4), а власником 1/5 частини цього будинку була ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 29.12.1997 року, яка зареєструвала своє право власності в МБТІ 23.01.1998 року (а.с.5).

Станом на 26.09.2014 року житловий будинок АДРЕСА_1 складався з однієї кімнати житлової площі 19,8 кв.м, кухні , загальною площею 42,8 кв.м (а.с. 8).

Отже, житловий будинок АДРЕСА_1 став меншої площі.

Документів, які б свідчили про те, що після 1998 року і до звернення з позовом, між позивачем та ОСОБА_6 було здійснено реальний поділ будинку , внаслідок якого ОСОБА_6 відійшли приміщення , які в подальшому буди знесені, позивачем не надано.

Оскільки , ОСОБА_6 , яка була власником 1/5 ідеальної частки будинку загальною площею 78,9 кв.м. , померла ІНФОРМАЦІЯ_1, то право власності на цю частку може перейти до інших осіб згідно норм спадкового права, а не - на підставі ст. 392 ЦК України.

Зважаючи на це , колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про те, що із матеріалів справи не вбачається , що зруйнована (знесена) була саме та частина будинку, яка належала ОСОБА_9, а відтак не було підстав для визнання за позивачем в судовому порядку права власності в цілому на житловий будинок № 30 загальною площею 42,8 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м., разом з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив

рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на обставини справи в їх об"єктивній сукупності , колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги законності і обґрунтованості оскарженого рішення не спростовують і не дають підстав для скасування оскарженого рішення, тому апеляційну скаргу належить відхилити, оскаржене рішення залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Приколота Т.І.

Федоришин А.В.