Провадження № 2/359/1922/2015
Справа № 359/6280/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області, в складі:

головуючого судді Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі Шляхетко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та зняття з реєстрації,-

встановив:

09.07.2015 позивач звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, та після усунення недоліків якої просить суд: виселити ОСОБА_2 та зняти з реєстрації за адресою: с.Безуглівка, вул.Курчатова, 5, Бориспільського району Київської області; зобовязати Великоолександрівську сільську раду зняти з реєстраційного обліку за адресою: с.Безуглівка, вул.Курчатова, буд.5, Бориспільського району Київської області(а.с.1,22-26).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона успадкувала ? житлового будинку за вказаною адресою: с.Безуглівка, вул.Курчатова, будинок 5 Бориспільського району Київської області, згідно свідоцтва про право на спадщину від 26 серпня 2003 року за №341, зареєстрованого в Бориспільському районному бюро технічної інвентаризації 25 вересня 2003 року за №778, а також ? частину вказаного будинку їй подарувала її мати ОСОБА_3 згідно з договором дарування від 24 жовтня 2003 року за реєстровим №2-5029, зареєстрованим в Бориспільському районному бюро технічної інвентаризації 21 листопада 2003 року за №778. На даний час за вказаною адресою зареєстровані та проживають: позивач, її мати ОСОБА_3, її діти ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та чоловік позивача ОСОБА_2.

Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_2 перешкоджає у здійсненні її права як власника будинку використовувати належне їй помешкання для власного проживання і проживання її сімї, передбаченого ч.1 ст.383 ЦК України, а саме: знаходячись в стані алкогольного спяніння, виганяє усіх з будинку на вулицю, при цьому неодноразово заносив в будинок бензин і намагався вчинити підпал, загрожуючи позивачу та її дітям фізичною розправою, переходив до рукоприкладства до позивача та її матері. Позивач стверджує, що постійні дебоши відповідача негативно впливають на фізичний та психологічний стан їх дітей, які знаходяться в постійному емоційному стресі. Позивач стверджує, що їй та дітям неодноразово ночувати просто неба, а також що 09.07.2015 відповідач, знаходячись в стані глибоко спяніння вигнав всіх з будинку на вулицю. Позивач також стверджує, що відповідач, погрожуючи розправою, відкриває на газовій плиті конфорки з погрозами «зірву», «спалю», внаслідок чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. Позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу і подальше проживання відповідача у її будинку вважає небезпечним для неї та її дітей.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 26 жовтня 2016 року за письмовою заявою позивача було закрито провадження в даній цивільній справі в частині позовних вимог щодо зобовязання Великоолександрівської сільської ради зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: с.Безуглівка, вул.Курчатова, буд.5, Бориспільського району Київської області.

22.10.2015 в судовому засіданні позивачем було подано письмову заяву про відмову від позовних вимог до Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області, яка не була зазначена в позовній заяві в якості співвідповідача, та щодо залучення якої до участі у справі позивач вважає недоцільним.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлену позовну вимогу щодо виселення відповідача, а підтвердила викладені в позовні заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що відповідач не здійснював зазначені в позовній заяві дії, направлені на знищення або пошкодження будинку та що відсутні будь-які підстави для задоволення позову. Згідно з письмовими запереченнями відповідача проти позову (а.с.48-49) до будинку він вселився за згодою позивача як член сімї власника будинку і відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України має право на користування жилими приміщеннями будинку на рівні з власником. За час спільного проживання в них з позивачем народилось двоє дітей, які є неповнолітніми, здійснювалась перебудова будинку, внаслідок чого його площа суттєво збільшилась. Проживаючи в будинку, він несе витрати на його утримання, оплачує комунальні послуги, а також стверджує, що підстави для його виселення, передбачені ч.1 ст.116 ЖК України, відсутні. Він також звертає увагу, що в наданих позивачем копіях висновків працівників міліції, підтверджується лише факт звернення позивача до правоохоронних органів, проте відсутні будь-які відомості про їх підтвердження обєктивними даними.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, допитавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Сторонам та їх представникам судом було розяснено, що відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було розяснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

В тому числі розяснено, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві приватної власності належить будинок, який знаходиться за адресою: с.Безуглівка, вул.Курчатова, 5, Бориспільського району Київської області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину від 24 серпня 2003 року за реєстровим №488, зареєстрованого в Бориспільському районному бюро технічної інвентаризації 29 січня 2004 року, реєстраційний номер 239867, а також договором дарування від 16 грудня 2003 року за реєстровим №2-6080, зареєстрованим в Бориспільському районному бюро технічної інвентаризації 21 листопада 2003 року, реєстраційний номер 239867 (а.с.9-10, 11-12).

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 15 серпня 1998 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.5,6,7).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області №204/01/337 від 09 липня 2015 року в належному позивачу на праві приватної власності будинку по вул.Курчатова, 5 с.Безуглівка Бориспільського району Київської області зареєстровані: позивач ОСОБА_10, її мати ОСОБА_3, її діти ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та чоловік позивача ОСОБА_2 (а.с.8)

Згідно ч.1, 2 та ч.4 ст.156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін та показань свідків ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, позивач та відповідач проживають однією сімєю, ведуть спільне господарство, і на даний час шлюб між ними не розірваний, а сторонам судом наданий строк для примирення.

Дана обставина повністю визнана сторонами.

За змістом ч.1 ст.116 Житлового кодексу України, якою передбачено підстави виселення без надання громадянам іншого житла, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд прийшов до переконання, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач систематично вчиняв дії, які руйнують чи псують жиле приміщення, належний позивачу на праві власності будинок, а також, що внаслідок протиправної поведінки відповідача були створені умови, які роблять неможливим для позивача та інших членів родини проживання з відповідачем в одному будинку, та що відповідача вживались будь-які заходи запобігання і громадського впливу.

Так, з долучених до матеріалів цивільної справи висновків Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київської області від 13.07.2015, від 15.09.2014, від 13.01.2015, постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2014 року (а.с.27,29,31,58) встановлено, що приводом звернення позивача, а також її брата ОСОБА_11 до працівників міліції з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 були сімейні суперечки та сварки.

При цьому жодних суспільно небезпечних наслідків дій відповідача встановлено не було, а постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2014 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення насильства в сімї, а саме: що він ображав свою дружину ОСОБА_1 брутальною лайкою, чинив на неї моральний та психологічний тиск, завдавши шкоду психологічному здоровю потерпілої ( а.с.58).

Посилання позивача на порушення її права, як власника житлового будинку відповідно до ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, оскільки це спростовуються як поясненнями сторін так і показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, а також дослідженими письмовими матеріалами справи, з яких встановлено, що сварки, які виникали в сімї позивача та відповідача, не є систематичними та не створюють перешкоди для позивача та членів її сімї використовувати житловий будинок для їх проживання.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до переконання, що позивачем не доведено заявлені позовні вимоги, в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України у звязку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору (а.с.20) відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та зняття з реєстрації відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Муранова-Лесів