Справа № 161/3573/15-ц
Провадження № 2/161/1769/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 квітня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Олексюка А.В.

при секретарі Шумиводі О.І.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Луцької міської ради про дозвіл на виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Луцької міської ради про дозвіл на виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька.

Свій позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 18.07.2004 року до 24.11.2009 року. Від даного шлюбу у них 10.12.2004 року народилась дочка ОСОБА_4.

Вказує, що дитина повністю перебуває на її утриманні, відповідач у вихованні дочки участі не приймає і матеріально не утримує. Зазначає, що маючи можливість разом з дочкою поїхати за кордон на відпочинок, отримати згоди від відповідача на виготовлення проїзного документу та поїздку вона не має можливості, оскільки відповідач відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду.

Позивач просить суд надати їй дозвіл на виїзд за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 до досягнення дитиною повноліття та дозволити їй без згоди батька дитини оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття.

Від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, а саме ОСОБА_1 просила надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на багаторазові тимчасові виїзди за межі України в Росію, Білорусію, республіку Польща, Болгарію, Німеччину, Єгипет, Туречинну, Туніс, Обєднанні Арабські Емірати до досягнення нею 16 років, тобто до 10.12.2021 року, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча завчасно і належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

З погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Позивача в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги, просила суд позов задовольнити.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Луцької міської ради ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕГ № 000604 (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 24.11.2009 року шлюб між сторонами розірвано 24.11.2009 року (а.с. 4).

Також встановлено, що сторони проживають окремо. Неповнолітня дочка проживає з матірю ОСОБА_1, яка матеріально утримує та належним чином піклується про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З огляду на цю обставину, позивач має можливість на поїздку з дочкою на відпочинок за кордон з метою забезпечення належного та всебічного розвитку дитини. Крім того, тимчасовий виїзд дитини за межі України (екскурсії, відпочинок) зумовлений потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33).

Статтею 10 пунктом 2 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Відповідно до Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; відповідно до зобовязання… за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на вїзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою воззєднання сімї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином, Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сімї (ст. 10 п. 1).

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України).

Отже, правило щодо права дитини на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ст. 313 ч. 3 ЦК України), не є абсолютним. Спеціальне законодавство передбачає у випадку відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон і виникнення відповідного спору вирішення такого судом, в т.ч., шляхом вирішення питання про надання дозволу на відповідні дії одному з батьків без згоди на їх вчинення другим.

Кожна особа має право на проживання в сімї, особа може бути примусово ізольована від сімї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обовязки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості отримати згоду батька неповнолітньої ОСОБА_4 ОСОБА_3 на виїзд за кордон, в тому числі з метою належного та всебічного розвитку, а також для оздоровлення, оскільки останній відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дочки за кордон. Крім того, відповідач майже весь час відсутній в м. Луцьку.

В даному випадку в інтересах дитини є тимчасовий виїзд за межі України. Разом з тим, тимчасовий виїзди дитини за межі України (екскурсії, відпочинок) зумовлений потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини.

Тимчасовий виїзд дитини за кордон не позбавляє відповідача можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною .

Крім того, виходячи з положень ст. 141 СК України, відповідач як батько дитини має рівнозначне з позивачем право на участь у вихованні та спілкуванні з дочкою, в тому числі і на спільні виїзди з дитиною за межі України. Такого права відповідача не заперечує позивач.

Обставин, які обмежують право неповнолітньої ОСОБА_4 на тимчасовий виїзд за межі України суд не вбачає, а тому, приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 15, 16, 58, 60, 88, 212-215, 226 ЦПК України, на підставі Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, ст. 155 СК України, ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на багаторазові тимчасові виїзди за межі України: в Росію, Білорусію, республіку Польща, Болгарію, Німеччину, Єгипет, Туречинну, Туніс, Обєднанні Арабські Емірати до досягнення нею 16 років, тобто до 10.12.2021 року, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_5