Справа №584/130/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Гриценко П. П.
Номер провадження 22-ц/788/751/15 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Білецького О. М. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання -

Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 04 березня 2015 року

в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Путивльського районного суду Сумської області з даним позовом, в якому просила: визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача знятись з реєстраційного обліку; зобов'язати Сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Путивльського РВ УМВС України в Сумській області зняти відповідача з реєстраційного обліку.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської від 04 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справ, які суд вважав встановленими, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що відповідач спірне житлове приміщення залишив добровільно, більше двох років там не мешкає, коштів на утримання майна не надає. Зазначає, що вона, як власник, не бажає щоб відповідач, був зареєстрований в належному їй будинку. Окрім того вказує на те, що оскаржуваним рішенням не враховані інтереси доньки, яка є інвалідом, та не залучений відповідний орган чи особу, яким за законом надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення відповідача, який проти її задоволення заперечує, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 є власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування ( а.с. 10 ). Син позивача - ОСОБА_5 ( а.с. 43 ) в даному житловому приміщенні проживав від народження та зареєстрований за вказаною адресою з 2002 року. ( а.с. 11-17 ).

Отже, відповідно до положень ст. 165 ЖК України та ст. 405 ЦК України, відповідач набув право користування спірним будинок, як член сім'ї власника.

З 2013 року, через конфлікти із вітчимом - ОСОБА_6, відповідач не мешкає за місцем реєстрації, що не заперечується сторонами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_6 вимушено покинув спірне житлове приміщення, а тому він не втрачає права на користування ним.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, так як він є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

За змістом ст. 47 Конституції України, а також ст. 9 ЖК України, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частинами 1 та 4 статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку ( квартири ) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК України, а саме: дружина наймача, їх діти та батьки.

Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України » від 12 квітня 1985 року №2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач в 2013 році добровільно залишив спірне житлове приміщення, а тому втратив право користування ним, спростовується зібраним по справі доказами.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 з 20.01.2001 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 ( а.с. 7 ), від шлюбу мають доньку ОСОБА_7 ( а.с. 8 ). Позивач з чоловіком, донькою ОСОБА_7 та сином ОСОБА_8 мешкали разом в спірному будинку та вели спільне господарство.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 підтвердили той факт, що в останні роки між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 склалися неприязні стосунки. Зловживання останнім спиртними напоями, вчинення сварок та застосування фізичної сили до дружини та відповідача, змусило ОСОБА_5 залишити в 2013 році місце реєстрації та тимчасово поселитися в своєї бабусі. Окрім того, факт застосування фізичної сили до відповідача підтвердив також і допитаний чоловік позивача - ОСОБА_6

Отже, з викладеного слідує, що спірне житлове приміщення відповідач залишив через неправомірну поведінку чоловіка позивача. Переконливих доказів на спростування даних обставин, позивачем суду надано не було. Саме бажання позивача, як власника спірного житлового приміщення, не є підставою для визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування ним.

Неповнолітня донька позивача власником спірного житлового приміщення не являється, а питання захисту її невизнаних, оспорюваних чи порушених прав, свобод та інтересів, не було предметом судового розгляду. Даний спір щодо права користування житловим приміщенням виник між його власником та членом сім»ї.

З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, колегія суддів вважає, що позивач не довів наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЖК України підстав для визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Доводи апеляційної скарги та надані позивачем докази таких висновків суду не спростовують. Суд першої інстанції належно оцінив письмові докази, надав правильну оцінку показам свідків та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 04 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -