30 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М., Барановської Л.В.
при секретарі: Мікітчак А.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Інтерпайп Україна» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -
У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Інтерпайп Україна» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді радника по стратегічному розвитку за сумісництвом з 20.03.2014 ТОВ «Інтерпайп Україна». Стягнуто з ТОВ «Інтерпайп Україна» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 300,00 грн. Стягнуто з ТОВ «Інтерпайп Україна» в дохід держави 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд змінити рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року, задовольнивши позовні вимоги щодо визнання звільнення незаконним, стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоду у розмірі 90 000,00 грн., стягнення з відповідача на користь позивача 5900,00 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Справа 761/12471/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3015/2015
Головуючий у суді першої інстанції Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 20.03.2014 наказом ТОВ «Інтерпайп Україна» № 212-У «Про звільнення» ОСОБА_1 було звільнено з посади радника по стратегічному розвитку, у зв'язку із прийняттям на роботу іншого працівника, який не працює за сумісництвом.

Із наказу ТОВ «Інтерпайп Україна» № 273-П від 18.04.2014 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1.» вбачається, що наказ № 212-У від 20.03.2014 «Про звільнення» визнано недійсним; ОСОБА_1 поновлено та допущено до виконання обов'язків на посаді радника по стратегічному розвитку за сумісництвом з 23.04.2014, забезпечено нарахування та виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.03.2014 по 22.04.2014.

Відповідно до ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку, зокрема, звільнення з суміщуваної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, позивача було звільнено з порушенням трудового законодавства, однак поновлення його на роботі відбулося не 20.03.2014, а 23.04.2014.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині поновлення позивача на роботі з 20.03.2014, оскільки звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства саме з 20.03.2014, що не заперечувалося стороною відповідача.

Також, судом вірно частково задоволено вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо визнання звільнення незаконним, оскільки роботодавцем було визнано наказ про звільнення недійсним.

Разом з тим, вирішуючи питання про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції виходив із того, що наказом № 273-П від 18.04.2014 передбачено нарахування та виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи положення КЗпП України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка з урахуванням розрахунку середньомісячної заробітної плати позивача становить 14 923,92 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В решті рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Інтерпайп Україна» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди змінити в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з ТОВ «Інтерпайп Україна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 14 923, 92 грн. (чотирнадцять тисяч дев'ятсот двадцять три гривні 92 копійки).

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: