30.10.2015 Справа № 696/1433/15-ц
№ 2/696/482/15
29 жовтня 2015 року Кам»янський районний суд Черкаської області в складі головуючого судді: Коваленка В.І. при секретарі- Степановій Н.В.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Кам»янці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача-служба у справах дітей Кам"янської РДА Черкаської області, про визнання втраченим права на користування житлом ,
У вересні 2015 року ОСОБА_1, вона ж у інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача-служба у справах дітей Кам"янської РДА Черкаської області, про визнання втраченим права на користування житлом . Свої позовні вимоги обгрунтувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 218, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 ними, а саме ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних долях був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться у АДРЕСА_1. 22.08.2008 року, відповідач по справі ОСОБА_4 за договором дарування, зареєстрований в реєстрі № 3255, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 подарував йому належну частину в будинку своєму синові ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки шлюб з відповідачем ОСОБА_4 розірваний, останній відсутній впродож 2014-2015 років за місцем реєстрації місця проживання, позивачка просить суд в своїх інтересах та інтересах дітей, визнати його таким, який втратив право на житло. Позивач у судове засідання з"явилась, наполягала на задоволенні позову .Проти винесення заочного рішення не заперечувала . Відповідач у судове засідання не з"явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причину неявки не повідомив. Представник третьої особи Кіян О.В. у судове засідання з"явилась, не заперечувала проти задоволення позову . Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши присутніх сторін по справі , дослідивши письмові матеріали справи , суд приходить до слідуючого . Судом установлено, що позивачка та її неповнолітні діти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 є власниками житлового будинку , розташованого по АДРЕСА_1.В даному будинку , зареєстрований , але впродовж 2014-2015 років не проживає відповідач по справі ОСОБА_4,з яким позивачка по справі ОСОБА_1 шлюб розірвала.Дана обставина підтверджується рішенням про розірвання шлюбу від 07.07.2015 року( а.с.2), договором купівлі-продажу будинку від 22.01.2007 року(а.с.3), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, від 27.02.2007 року(а.с.4), договором дарування частини будинку від 22.08.2008 року(а.с.5), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно(а.с.6), копією будинкової книги(а.с.7-8), довідкою Кам"янської міської ради та голови вуличного комітету(а.с.12-13).
Крім того Факт непроживання відповідача у будинку позивачки та її дітей підтверджений показами її сина ОСОБА_3, який був допитаний у присутності законного представника педагога ОСОБА_7 в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого осмобистого немайнового або майгнового права та інтересу. Згідно з ст.242 ЦК України,батьки(усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зорема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов"язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов"язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред"явивши разом з тим одну із таких вимог; 1)про ппозбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім"ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року члени сім"ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК ). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім"ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи зповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім"ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім"ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71.72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Отже оскільки відповідач по справі добровільно залишив місце проживання в якому був зареєстрований , відсутній в ньому понад один рік , має інше місце проживання , підстав для збереження за ним місця проживання не має , тому суд вважає за можливе визнати його таким , який втратив право на проживання в будинку позивача .
Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 209, 212, 214-215,224-226 ЦПК України, ст. ст. 15,16,405 України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача-служба у справах дітей Кам"янської РДА Черкаської області, про визнання втраченим права на користування житлом - задовольнити повністю.
Визнати втраченим право користування житлом ОСОБА_4 , що по АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: