Єдиний унікальний номер 722/1015/15-ц
Номер провадження 2/722/286/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: Ратушенка О.М.

секретаря: Кушнір І.В.

за участі представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

та представника третьої особи: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5, в інтересах якої за довіреністю діє ОСОБА_6 до ДСП «Агрофірма Гвіздівці», третя особа на стороні відповідача відділ Держземагенства у Сокирянському районі Чернівецької області та ОСОБА_7 про визнання недійсним договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5, звернулася в суд з позовом до ДСП «Агрофірма Гвіздівці», треті особи на стороні відповідача відділ Держземагенства у Сокирянському районі Чернівецької області та ОСОБА_7 про визнання недійсним договору оренди землі від 25.12.2011 року.

Обґрунтовуючи позов вказувала, що навесні 2015 року, ОСОБА_5 запропонувала своєму синові ОСОБА_4 використовувати для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку (пай), яка належала на праві власності її покійній свекрусі, площею 2,47 умовних кадастрових гектара, розташованої на території Олексіївської сільської ради.

Проте, використовувати вказану земельну ділянку її син ОСОБА_4 не може, оскільки вона фактично використовується (обробляється) відповідачем ДСП «Агрофірма Гвіздівці».

На вимогу сина звільнити зайняту земельну ділянку, відповідачем було йому відмовлено, посилаючись на договір оренди земельної ділянки (паю) від 25.12.2011 року укладеного між ОСОБА_5 та ДСП «Агрофірма Гвіздівці».

Вважає вказаний договір оренди недійсним, оскільки земельна ділянка, яка є предметом договору, належала згідно сертифікату покійній ОСОБА_8, яка померла в 1996 році, а свідоцтво на право на спадщину вказаної земельної ділянки було оформлено сином померлої ОСОБА_7 лише 02.06.2015 року. Тобто, ОСОБА_5, не мала права укладати спірний договір оренди, оскільки не була власником земельної ділянки. Окрім цього, в період укладення договору, вона перебувала за кордоном, а тому оспорюваний договір не підписувала.

Посилаючись на норми ст.ст. 78, 152, 158 Земельного Кодексу України, ст.ст. 202, 203, 215 Цивільного Кодексу України, просила визнати недійсним договір оренди землі площею 2,47 умовних кадастрових гектара, розташованої на території Олексіївської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області від 25.12.2011 року укладеного між ОСОБА_5 та ДСП «Агрофірма Гвіздівці».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказуючи що ОСОБА_7 успадкував земельну ділянку площею 2,47 га. лише в травні 2015 року, а договір оренди був укладений в 2011 році. Оформленням договорів в той час, займалася бухгалтер підприємства ОСОБА_9, яка оформляла договори на підставі наданих їй документів. Вважає спірний договір дійсним, оскільки на його виконання підприємством сплачувалась орендна плата.

Представник третьої особи відділу Держземагенства у Сокирянському районі Чернівецької області в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи.

Допитаний в якості свідка представник третьої особи ОСОБА_7 ОСОБА_4, суду пояснив, що навесні 2015 року, його матір ОСОБА_5, запропонувала йому використовувати для ведення товарного сільськогосподарського виробництва три земельні ділянки, в числі яких була земельна ділянка (пай), яка належала на праві власності його покійній бабусі ОСОБА_8, площею 2,47 умовних кадастрових гектара, розташована на території Олексіївської сільської ради. Проте, використовувати вказану земельну ділянку він не може, оскільки вона фактично використовується відповідачем ДСП «Агрофірма Гвіздівці». На його вимогу звільнити зайняту земельну ділянку, відповідачем було відмовлено, посилаючись на договір оренди земельної ділянки (паю) від 25.12.2011 року укладеного між ОСОБА_5 та ДСП «Агрофірма Гвіздівці». Знайшовши вдома оригінал вказаного договору, він помітив, що в ньому замінено першу сторінку з виправленою датою укладення договору та на останньому аркуші виправлено назву організації, яка проводила державну реєстрацію договору. 02.06.2015 року, його батьком ОСОБА_7 було оформлене свідоцтво на право на спадщину вказаної земельної ділянки, а на даний час він виготовляє державний акт на вказану земельну ділянку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що в 2011 році вона працювала бухгалтером ДСП «Агрофірма Гвіздівці» та за сумісництвом продавцем в магазині ОСОБА_5 За дорученням директора агрофірми, в її обовязки входило підготовка та оформлення договорів оренди землі. В грудні 2011 року, ОСОБА_5 запропонувала укласти договори оренди трьох земельних ділянок, в тому числі спірної земельної ділянки площею 2,47 умовних кадастрових гектара, яка згідно сертифікату на земельну частку належала покійній ОСОБА_8 Те, що ОСОБА_5 не є власником земельної ділянки їй було відомо, проте отримавши від ОСОБА_5 копію її паспорта, ідентифікаційного коду та сертифікат на земельну частку на імя покійної ОСОБА_8, вона оформила договір оренди, який підписали ОСОБА_5 та директор ДСП «Агрофірма Гвіздівці».

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ №0137347 від 01.03.199 року, виданого ОСОБА_8, на підставі рішення Сокирянської районної державної адміністрації №341-Р від 31.12.1996 року, останній належало право на земельну частку (пай) площею 2,47 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебувала у колективній власності колгоспу «Олексіївський» (а.с. 11).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії і-МИ №015351 від 27.03.1996 року, ОСОБА_8 померла 25.03.1996 року в с. Олексіївка Сокирянського району Чернівецької області (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_10 від 02.06.2015 року, спадкоємцем майна покійної ОСОБА_8, а саме права на земельну частку (пай), розміром 2,47 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Олексіївський» в с. Олексіївка Сокирянського району Чернівецької області, є її син ОСОБА_7 (а.с. 69).

З наданого представником третьої особи оригіналу договору оренди землі від 25.12.2011 року вбачається, що орендодавець ОСОБА_5 та орендар ДСП «Агрофірма Гвіздівці» уклали договір про надання в строкове платне користування земельної ділянки для ведення товарного виробництва площею 2,47 умовних кадастрових гектарів. У вказаному договорі містяться підписи від імені ОСОБА_5 та директора ДСП «Агрофірма Гвіздівці» ОСОБА_11 Додатком до вказаного договору, сторонами був підписаний і акт прийому-передачі відповідної земельної ділянки.

02.04.2012 року, підписаний сторонами договір був зареєстрований у виконавчому комітеті Олексіївської сільської ради за №19.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно до закону. Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами.

Так, документом що посвідчує право власності на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай).

Орендні відносини щодо земельної частки (паю) регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, Указами Президента України від 03.12.1999 року №1529/99, від 02.02.2002 року №92/2002, від 13.09.2002 року №830/2002, Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок реєстрації договорів оренди земельної частки (паю)» від 24.01.2000 року №119.

Наказом Держкомзему України від 17.01.2000 року №5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.02.2000 року за №101/4322, встановлено типовий договір оренди земельної частки (паю).

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року N 161-XIV.

Так, згідно ст. 3 вказаного закону, в редакції від 07.07.2011 року, обєктамиоренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Статтею 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Аналогічне визначення договору оренди земельної ділянки міститься і в ст. 13 ЗК України.

У відповідності до ч.7 ст. 93 ЗК України, орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Відповідно до загальних норм ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 190 ЦК України, майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права.

Судом встановлено, що власником спірної земельної ділянки площею 2,47 умовних кадастрових гектара була ОСОБА_8, яка померла в 1996 році. Право власності на вказану земельну частку, внаслідок спадкування за законом, 02.06.2015 року отримав ОСОБА_7

Тобто, після смерті ОСОБА_8, її син ОСОБА_7, фактичний власник земельної ділянки, на час укладення договору (25 грудня 2011 року), у встановленому законом порядку спадщину ще не прийняв. Відповідно правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку, в момент укладення договору, взагалі був відсутній.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавств.

У відповідності до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до абзацу другого пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Так, ОСОБА_5, на час укладення договору, не була ні власником спірної земельної ділянки, ні уповноваженою особою власника земельної ділянки, а тому не мала будь-яких правових підстав вчиняти вказаний правочин.

З огляду на викладене, враховуючи що спірний договір оренди укладений всупереч наведених вище норм закону, суд вважає що він є нікчемним, а тому будь-яких юридичних наслідків для сторін не створює.

Керуючись ст.14 Конституції України, ч. 1 ст. 203, ч.2 ст. 215, ст.ст. 190, 316, 792 Цивільного Кодексу України, ч.7 ст. 93 Земельного Кодексу України, ст. 3 Закону України «Про оренду землі», п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9, ст.ст. 11, 88, 208, 209, 213-215, 218 Цивільного Процесуального Кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5, в інтересах якої за довіреністю діє ОСОБА_6 до ДСП «Агрофірма Гвіздівці», третя особа на стороні відповідача відділ Держземагенства у Сокирянському районі Чернівецької області, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору оренди землі відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги через Сокирянський районний суд Чернівецької області в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: