Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення меж

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 1 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення меж, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1. Рішенням Демидівської сільської ради ХVІІ сесії V скликання від 17 грудня 2007 року їй надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства та складення документів, що посвідчують право власності на указані земельні ділянки загальною площею 0, 57 га по АДРЕСА_1. Разом з тим, після укладення договору на розробку технічної документації з'ясувалося, що у її користуванні фактично знаходиться земельна ділянка розміром лише 0, 3556 га.

Посилаючись на те, що власник суміжного будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки за цією адресою ОСОБА_5 самовільно зайняла частку належної їй землі, ОСОБА_3 просила визнати існуючі межі земельних ділянок по АДРЕСА_1 такими, що не відповідають рішенню Демидівської сільської ради ХVІІ сесії V скликання від 17 грудня 2007 року; зобов'язати ОСОБА_5 відновити стан її (позивача) земельної ділянки шляхом перенесення металевих колів та заборонити відповідачу вчиняти дії, що порушують її право користування земельною ділянкою та стягнути судові витрати.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 вересня 2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, у жовтні 2013 року ОСОБА_5 оскаржила його в апеляційному порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2014 року до участі у справі залучено ОСОБА_4 як правонаступника ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 1 липня 2014 року скасовано рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 вересня 2013 року та ухвалено нове про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 належав будинок АДРЕСА_2. На підставі рішення Демидівської сільської ради ІІ сесії VІ скликання від 10 грудня 2010 року ОСОБА_5 отримала у власність земельні ділянки площею 0, 0914 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0, 2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за указаною адресою, що підтверджується державними актами серії НОМЕР_2 та НОМЕР_1 від 09 жовтня 2012 року (а. с. 28, 29).

ОСОБА_3 звернулася до Демидівської сільської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні .

Рішенням Демидівської сільської ради ХVІІ сесії V скликання від 17 грудня 2007 року їй надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства та складення документів, що посвідчують право власності на указані земельні ділянки загальною площею 0, 57 га по АДРЕСА_1.

За змістом ст. 50 Закону України «Про землеустрій», проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає зокрема: відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної

ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на

місцевість) (у разі формування земельної ділянки).

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення меж земельної ділянки в натурі здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місце поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається розробником на погодження до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає затвердженню органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельну ділянку у власність в межах своїх повноважень (ч. 9 ст. 118 ЗК України).

Абриси зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_5 встановлені в натурі згідно акта від 19 травня 2010 року, який підписаний позивачем як суміжним землекористувачем, затверджені рішенням Демидівської сільської ради ІІ сесії VІ скликання від 10 грудня 2010 року та підтверджуються державними актами на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_2 та НОМЕР_1 від 09 жовтня 2012 року.

Комісією із обстеження земельних ділянок по АДРЕСА_1 згідно актів від 01 липня 2011 року та від 03 червня 2011 року (а. с. 32, 42) відступу від погоджених меж земельних ділянок не встановлено.

Вирішуючи питання про відповідність фактичного розташування меж земельних ділянок ОСОБА_5 правовстановлюючим документам на них, експерт визначив, що фактично відповідач користується земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у розмірі 2445 кв. м, що на 55 кв. м менше від розміру земельної ділянки, вказаного у державному акті від серії НОМЕР_2; для ведення особистого селянського господарства - 880 кв. м, що на 34 кв. м менше розміру земельної ділянки, вказаного у державному акті від серії НОМЕР_1 (а. с. 117). При цьому вказано, що лінійні проміри між поворотними точками меж земельних ділянок є меншими від тих, які відображені на кадастрових планах земельної площі у державних актах на право власності на земельні ділянки (а. с. 118).

Правовстановлюючі документи на землю ОСОБА_5 не оскаржені та не скасовані.

Документів у розумінні ст. 50 Закону України «Про землеустрій», ст. 186-1, 118 ЗК України, які визначають лінійні розміри, межі та конфігурацію земельної ділянки ОСОБА_3, права щодо користування якою позивач вважає порушеними, у матеріалах справи відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України у судовому порядку захищаються порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно визначив предмет доказування у справі, повно та всебічно дослідив обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінив подані докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Як вбачається із матеріалів справи, у жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право власності на земельну ділянку передається у спадок на загальних підставах (ст. 1225 ЦК України) та зобов'язує спадкоємця відповідати за вимогами, які пов'язані із володінням та користуванням цією земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5, 13 травня 2014 року ОСОБА_4 звернулася із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а. с. 209), тому за ч. 1 ст. 1269 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відсутність державної реєстрації спадкового нерухомого майна не свідчить про неприйняття спадщини, а лише обмежує право спадкоємця на розпорядження цим майном.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, та обґрунтовано залучив до участі у справі ОСОБА_4 як правонаступника ОСОБА_5

За таких обставин, доводи касаційної скарги про те, що у справі не відбулося правонаступництва у матеріальних правовідносинах, яке є підставою для правонаступництва у цивільному процесі, є необґрунтованими.

Згідно ч. 2 ст. 37 ЦПК України, усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Відсутність письмової заяви ОСОБА_4 про підтримання апеляційної скарги, поданої ОСОБА_5, не впливає на суть ухваленого апеляційним судом рішення, оскільки ОСОБА_4 зверталася до суду апеляційної інстанції із письмовими заявами про розгляд справи без її участі та незгоди із апеляційною скаргою спадкодавця не заявила.

Зазначення апеляційним судом у рішенні про задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_5, а не її правонаступника, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки по суті спір вирішено відносно належного відповідача.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 1 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко